П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/2423/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В. Дата і місце ухвалення: 13.03.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та не виплати у повному обсязі ОСОБА_1 з 01.01.2023-31.12.2023 (а саме: січень, квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень), з 01.01.2024-31.12.2024 (а саме: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень), з 01.01.2025-31.12.2025 (а саме: січень, лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад) додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022р. (30 000 грн.); ненарахування та не виплату ОСОБА_1 за період 11.12.2022-26.04.2023, за період з 10.07.2024-15.10.2024, за період 07.01.2025- 18.07.2025 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (100 000 грн.) без утримання військового збору;
- зобов`язати відповідача нарахувати не виплачені у повному обсязі ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн за період з 01.01.2023-31.12.2023 (а саме: січень, квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень), з 01.01.2024-31.12.2024 (а саме: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень), з 01.01.2025-31.12.2025 (а саме: січень, лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад), що не була нарахована та виплачена в установленому порядку, а також додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. пропорційно перебуванню позивача у зонах виконання бойових завдань за період 11.12.2022-26.04.2023, за період з 10.07.2024-15.10.2024, за період 07.01.2025-18.07.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є діючим військовослужбовцем, на якого поширюються гарантії щодо грошового забезпечення, у тому числі виплати додаткової винагороди, передбаченої чинним законодавством. Починаючи з березня 2022 року ОСОБА_1 брав безпосередню участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань у складі військових угрупувань Державної прикордонної служби України, однак військовою частиною НОМЕР_1 на його користь не нарахована та не виплачена додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022р. Всі документи, які підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях та законне право на отримання додаткової винагороди, наявні у відповідача. При цьому, окремі рішення Міністра оборони України, прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови №168, у розмірі до 100000грн.), мають належне юридичне підґрунтя.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 13.03.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову, а саме:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., а саме: липень 2023 у розмірі 30 000 грн., червень 2023 у розмірі 17 000 грн., за період з 04.01.2025р. по 31.01.2025р. у розмірі 21 290,32 грн.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., на загальну суму 68 290,32 грн., з урахуванням раніше виплачених коштів.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд констатує, що позивач отримував додаткову винагороду «пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань», однак жодним чином не конкретизує, на підставі яких саме первинних фінансових документів зроблено такий висновок. В матеріалах справи відсутні платіжні відомості або розрахункові листи, що підтверджують фактичне зарахування коштів позивачу за спірні місяці; первинні бухгалтерські документи, які б фіксували конкретну суму, дату та підставу виплати за кожен із спірних місяців; накази про нарахування та виплату додаткової винагороди позивачу із зазначенням конкретних сум та місяців (липень 2023 — 31 день; червень 2023 — 17 днів; період 04.01.2025– 31.01.2025 — 22 дні); розпоряджень командування, на підставі яких здійснювались або не здійснювались нарахування; будь-яких інших фінансових документів первинного обліку. Суд першої інстанції поклав в основу рішення розрахунок, наданий військовою частиною НОМЕР_1 , фактично визнавши його достатнім та належним доказом здійснення виплат. Розрахунок, складений самим відповідачем, не є первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Він не фіксує факт господарської операції у момент її здійснення і не має реквізитів первинного документа. Розрахунок суперечить архівним відомостям про нараховане та виплачене грошове забезпечення, які є первинними документами і мають пріоритет. Жоден із поданих відповідачем документів не підтверджує фактичне надходження коштів на рахунок позивача за конкретні спірні місяці.
Посилається апелянт і на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року №726 «Деякі питання виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», який застосовується з 01 червня 2023 року. Наказ №726 чітко визначає, що додаткова винагорода виплачується на підставі конкретних документів - бойового наказу (бойового розпорядження), журналу бойових дій або бойового донесення, а також рапорту начальника підрозділу із зазначенням кількості днів участі кожного військовослужбовця у бойових діях або заходах. Тобто, законодавець встановив вичерпний перелік документів, які є підставою для нарахування виплати, і контррозрахунок військової частини до цього переліку не належить.
Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що з наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) рапортів, із посиланням на відповідні документи (бойові накази, бойові розпорядження, тощо) вбачається, що додаткова винагорода позивачеві була нарахована та виплачена відповідно до часу, протягом якого виконувались бойові (спеціальні) завдання. Водночас, виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, саме з вересня 2023 року здійснюється у відповідності до Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджених Наказом №726. Позивач намагається підмінити предмет доказування, ототожнюючи право на отримання додаткової винагороди із безумовним правом на її виплату у максимальному розмірі, тоді як законодавство прямо передбачає інший підхід. Правове регулювання чітко встановлює умовний характер таких виплат, їх залежність від фактичних обставин проходження служби та підтвердження відповідними документами. Відсутність таких документів виключає можливість здійснення нарахування у заявлених позивачем розмірах.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до витягів з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме:
№65-ОС від 23.02.2016р. ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу загону на всі види забезпечення;
№69-ВВ від 04.03.2022р. направлено у службове відрядження до м. Одеса (аеродром « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») з метою вирішення раптово виникаючих завдань за планом оборони м. Одеса у складі протидиверсійного резерву з 04.03.2022р.;
№296-ВВ від 07.09.2022р. наказано вважати таким, що вибув із службового відрядження;
№426 ВВ від 10.12.2022р. відряджений до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), з метою виконання завдань за призначенням, з 11 грудня 2022 року;
№196-ВВ від 28.04.2023р. наказано вважати таким, що прибув з відрядження;
№280-ВВ від 14.06.2023р. відряджено до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ) з метою виконання бойових (службових завдань);
№444-ВВ від 24.08.2023р. наказано вважати таким, що прибув з відрядження;
№473-ВВ від 07.09.2023р. відряджено до АДРЕСА_3 з метою виконання бойових (службових завдань);
№518-ВВ від 28.09.2023р. наказано вважати таким, що прибув з відрядження;
№530-Вв від 04.10.2023р. відряджено до НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_4 ) з метою виконання бойових (службових завдань);
№27-ВВ від 16.01.2024р. наказано вважати таким, що прибув з відрядження;
№186-ВВ від 29.03.2024р. вибув на навчання до Чеської Республіки;
№259-ВВ від 30.04.2024р. наказано вважати таким, що прибув з навчання;
№403-ВВ від 10.07.2024р. відряджено до НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_5 ) з метою виконання бойових (службових завдань);
№578-ВВ від 17.10.2024р. наказано вважати таким, що прибув з відрядження;
№14-ВВ від 08.01.2025р. відряджено до НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_5 ) ) з метою виконання бойових (службових завдань);
№328-ВВ від 18.07.2025р. наказано вважати таким, що прибув з відрядження.
Згідно карток грошового забезпечення позивача, останньому за 2022-2025 рік нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення, в тому числі додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 в розмірі 30000,00 грн. та збільшена винагорода до 10000,00 грн.
ОСОБА_1 стверджуючи, що військова частина НОМЕР_1 не в повному обсязі нарахувала та виплатила на його користь додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., в розмірі 30 000 грн. за періоди 01.01.2023-31.12.2023 (а саме: січень, квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень), з 01.01.2024-31.12.2024 (а саме: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень), з 01.01.2025-31.12.2025 (а саме: січень, лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад), а також у розмірі 100 000 грн. за періоди 11.12.2022-26.04.2023, 10.07.2024-15.10.2024, 07.01.2025-18.07.2025, звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 виходив з того, що додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., виплачувалася військовою частиною на користь позивача у спірні періоди в належному розмірі. Суд звернув увагу, що сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків у складі військової частини НОМЕР_1 без доказів безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій, не створює для військової частини обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.
В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог позову про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., за липень 2023 у розмірі 30 000 грн., червень 2023 у розмірі 17 000 грн., за період з 04.01.2025р. по 31.01.2025р. у розмірі 21 290,32 грн.
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги позивача та не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Як визначено ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України №64 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, який продовжувався та діє і дотепер.
28.02.2022 року на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), пунктом 1 якої (чинної станом на 21.04.2023 року) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
В подальшому постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 09.08.2023 року, № 1001 від 15.09.2023 року, № 1162 від 07.11.2023 року до постанови № 168 від 28.02.2022 року, № 103 від 30.01.2024 року вносились відповідні зміни та доповнення.
У період з 21.04.2023 року по 05.09.2023 року порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби визначалися Порядком та умовами виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 року № 36, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31.01.2023 року за № 196/39252 (далі Порядок № 36).
У період з 05.09.2023 року до 29.02.2024 року порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби визначалися Особливостями виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 року № 726 (далі Особливості), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 вересня 2023 р. за № 1543/40599.
Так, пунктами 3, 4 та 7 Порядку №36 визначено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належать виконання військовослужбовцем у районах ведення воєнних (бойових) дій:
1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
2) бойових (спеціальних) завдань з усебічного забезпечення органів (підрозділів) Держприкордонслужби, угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовим розпорядженням в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
3) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником, відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення їх у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою за умови безпосереднього вогневого контакту з противником;
4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
5) бойових (спеціальних) завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;
7) бойових (спеціальних) завдань у складі екіпажу корабля, катера, судна забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також виконання бойових завдань з пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів;
8) бойових (спеціальних) завдань у складі відділів прикордонної служби, прикордонної застави, прикордонної комендатури, прикордонної комендатури швидкого реагування в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником.
Документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у воєнних (бойових) діях або заходах, є:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення, або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;
- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі військовослужбовців у бойових діях або заходах.
Райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України.
В свою чергу пунктами 3, 8, 10, 11 та 12 Особливостей №726 встановлено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах, здійснення яких передбачає виплату додаткової винагороди, належить виконання військовослужбовцями завдань:
1) безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора:
- на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
- з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються (у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти), звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час збройного нападу (вогневого ураження);
- з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
- з вогневого ураження виявлених повітряних цілей;
- з ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту або польотів, пов`язаних з вогневим ураженням противника;
- з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням;
- з усебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі органів військового управління, військової частини (підрозділів), угруповань військ, інших складових сил оборони, за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
- з контррозвідувального забезпечення, що здійснюється органами Держприкордонслужби, які виконують бойові (спеціальні) завдання в умовах безпосереднього зіткнення з противником, а також проведення оперативно-розшукових і контррозвідувальних заходів, негласних слідчих (розшукових) дій в умовах безпосереднього зіткнення з противником;
2) з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника, з бойового чергування та інших завдань екіпажів кораблів, катерів, суден забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також виконання бойових завдань з пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів у районах здійснення заходів, у тому числі поза районами ведення воєнних (бойових) дій;
3) з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії.
Документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та здійснення бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення, або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;
- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), району участі військовослужбовця в діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, кількості днів участі в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Начальники (командири) органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці, до 5 числа поточного місяця інформують органи (заклади, установи) Держприкордонслужби за місцем проходження служби військовослужбовців про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах, здійсненні бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за минулий місяць.
Виплата додаткової винагороди військовослужбовцям здійснюється щомісяця за минулий місяць на підставі наказів відповідно Голови Державної прикордонної служби України, начальників (командирів) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Держприкордонслужби за місцем проходження військової служби, а їх начальникам (командирам) - на підставі наказів начальників (командирів) вищого рівня, які видаються до 8 числа поточного місяця.
У разі надходження всіх необхідних документів, визначених пунктом 8 цих Особливостей, після 5 числа поточного місяця видання наказу про виплату додаткової винагороди здійснюється протягом поточного розрахункового місяця.
Райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України. 
Таким чином, з аналізу процитованих норм слід дійти висновку, що додаткова винагорода нараховується пропорційно часу, протягом якого виконувались бойові (спеціальні) завдання, а відповідне документальне підтвердження є обов`язковою умовою для отримання вказаної виплати. 
Наказ №726 чітко регламентує, що додаткова винагорода виплачується за виконання конкретних бойових (спеціальних) завдань, що документально підтверджуються. У ситуації, коли військовослужбовець перебував у складі підрозділу, але конкретні бойові (спеціальні) завдання ним особисто не виконувались, підстави для нарахування виплати відсутні. 
У межах апеляційного перегляду спірним питанням є нарахування позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. за червень, липень 2023 року, а також за січень 2025 року у розмірі 100000 грн. 
Як вбачається з наданого військовою частиною розрахунку, додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 у розмірі 30 000 грн., виплачена ОСОБА_1 за червень 2023 року (30 днів) та липень 2023 року (31 день) у вересні 2023 року (у вересні 2023 року на користь позивача виплачено додаткову грошову винагороду по Постанові №168 за червень, липень, серпень 2023 року).
Зазначене узгоджується з інформацією, які міститься у архівній відомості щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2023 року, де зазначено про виплату позивачу у вересні 2023 року 90 000,00 грн. додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 (по 30 000,00 грн. за червень-вересень 2023 року).
Що ж до додаткової грошової винагороди за січень 2025 року, то як слідує зі змісту наданого військовою частиною розрахунку, за вказаний місяць відповідна грошова винагорода виплачена ОСОБА_1 в березні 2025 року за 22 дні січня 2025 року в сумі 21290,32 грн. (з розрахунку 30 000 грн.).
Згідно архівної відомості щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2025 року в березні 2025 року позивачу виплачено 33076,03 грн. додаткової грошової допомоги згідно Постанови №168 з розрахунку 30000 грн., з яких 21290,32 грн. за січень 2025 року та 11785,71 грн. за лютий 2025 року. 
Також, в матеріалах справи міститься довідкова інформація щодо виконання бойових та спеціальних завдань під час несення служби військовослужбовцем прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_5 , майстром-сержантом ОСОБА_1 за період з 01.01.2025р. по 31.07.2025р., в якій зазначено в січні 2025 року позивач не був залучений до виконання бойових завдань, за виконання яких передбачена додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №168 у збільшеному до 100 000 грн. розмірі.
З вказаного у сукупності слідує, що у червні-липні 2023 року, січні 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 виплачено на користь позивача додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168 з розрахунку 30 000,00 грн. (пропорційно в розрахунку на місяць), в той час як виконання позивачем у сіні 2025 року бойових (спеціальних) завдань, за які передбачена додаткова грошова винагорода у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі матеріалами справи не підтверджено. 
Колегія суддів враховує, що відповідно до Особливостей №726 виплата додаткової винагороди здійснюється щомісячно за минулий місяць, однак сам по собі факт різниці між місяцем нарахування та місяцем виплати не свідчить про наявність заборгованості.
Апелянт безпідставно ототожнює наявність рапорту із безумовним обов`язком виплати відповідної винагороди. 
Разом з тим відповідно до пункту 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), а не виключно рапортів. Рапорт є лише одним із документів, який може підтверджувати участь у відповідних заходах, однак сам по собі не породжує обов`язку нарахування та виплати грошового забезпечення.
Обов`язковою умовою для виплати винагороди у підвищеному розмірі є не лише формальна наявність рапорту, а й підтвердження факту безпосередньої участі у бойових діях або заходах, що здійснюється на підставі сукупності документів, зокрема бойових наказів, журналів бойових дій, донесень, а також відповідних наказів командування.
При вирішенні спору суд першої інстанції дослідив як архівні відомості про нарахування грошового забезпечення, так і надані сторонами документи, у тому числі витяги з рапортів, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги позивача колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 травня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук