ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.05.2026	Справа № 910/1732/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень"
про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню

Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Головко В.П., довіреність № НКА 050543 від 28.10.2025;
від третьої особи: Мартиненко О.В., довіреність № 05-1/05-03 від 09.01.2025.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ Енерджі» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що надана Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» Гарантія № 2277/25-ГВе від 04.06.2025, як забезпечення виконання та належного виконання позивачем зобов`язань за Договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-19-00525-01 від 04.06.2025, є такою, що не підлягає виконанню, оскільки в діях позивача відсутні будь-які ознаки порушення зобов`язань за означеним Договором, з огляду на ненадання відповідачем належної рознарядки у межах строку дії Договору.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, підготовче судове засідання призначено на 23.03.2026.
05.03.2026 представником позивача подано клопотання про продовження строку на виконання вимог ухвали суду та відкладення підготовчого засідання.
11.03.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.
12.03.2026 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
17.03.2026 від представника третьої особи - Мартиненка Олександра Васильовича надійшла заява про участь представника третьої особи у судовому засіданні, призначеному на 23.03.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 задоволено заяву представника третьої особи - Мартиненка Олександра Васильовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
20.03.2026 представником третьої особи подано письмові пояснення.
23.03.2026 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання та продовження строку підготовчого провадження.
У судове засідання 23.03.2026 представники відповідача та третьої особи з`явились, представник позивача не з`явився.
За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 20.04.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
27.03.2026 представником відповідача подано письмові пояснення.
30.03.2026 представником позивача подано відповідь на відзив.
01.04.2026 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.
14.04.2026 представником позивача подано письмові пояснення.
У судове засідання 20.04.2026 представник відповідача з`явився, представники інших учасників справи не з`явились.
Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та учасниками справи було заявлено про подання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, в зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.05.2026.
У судове засідання 11.05.2026 представники відповідача та третьої особи з`явились, представник позивача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на викладене, оскільки неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
У судовому засіданні 11.05.2026 представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Представник третьої особи надав усні пояснення по суті спору.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 11.05.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва 
ВСТАНОВИВ: 

За результатом проведеної закупівлі №UA-2025-05-21-007909-а між Товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Енерджі» (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - покупець, відповідач) 04.06.2025 укладено Договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦЗВ-19-00525-01 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю товар відповідно до Специфікації №1 (Додаток 1 до Договору), Технічних та якісних характеристик товару, вимог до документів з якості та оцінки відповідності товару (Додаток 2 до Договору), що є невід`ємними частинами цього Договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар на умовах цього Договору.
Відповідно до пунктів 1.2 та 1.3 Договору найменування товару: відповідно до Специфікації №1, що є Додатком 1 до Договору. Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у Специфікації №1 (Додаток 1 до Договору).
Згідно з п. 4.1 Договору постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (Поставка з оплатою мита) відповідно до "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього Договору та Правилами "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року, умови цього Договору матимуть перевагу.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Мінімальна партія для проведення вхідного контролю складає 100 шт. за кожним найменуванням (асортиментом) товару. Надання рознарядок на кожну наступну партію (крім першої) здійснюється після позитивних результатів проведення вхідного контролю та приймання попередньої партії товару. Строк поставки товару - протягом 120 календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: Київська обл., м. Фастів. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.
Відповідно до п. 4.3 Договору зі сторони покупця рознарядка підписується з урахуванням вимог Статуту покупця щонайменше двома уповноваженими особами покупця з числа таких:
- керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії "ЦЗВ" AT "Укрзалізниця";
- заступники керівника (особи, що виконують їх обов`язки) філії "ЦЗВ" AT "Укрзалізниця";
- керівник проекту та/або керівник відповідного структурного підрозділу філії "ЦЗВ" AT "Укрзалізниця".
Покупець не несе відповідальності та обов`язку оплати за поставлений товар за рознарядкою, що підписана іншими особами, ніж тими, посади яких визначені у цьому пункті Договору.
У пункті 4.5 Договору сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів:
- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);
- вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис;
- шляхом відправлення па електронну адресу постачальника (зазначену в цьому Договорі) скан-копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.
Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 4.6 Договору). 
Ціна Договору, згідно з п. 6.3, становить 6 857 136,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% 1 371 427,20 грн, усього з ПДВ 8 228 563,20 грн. Ціна Договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього Договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього Договору, не сплачується покупцем окремо та вважається врахованою у ціні цього Договору.
Згідно з п. 11.1 Договору постачальник до підписання Договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді гарантії, у розмірі 5% від ціни Договору, що становить 411 428,16 грн.
Строк дії забезпечення виконання цього Договору у вигляді гарантії повинен бути дійсним з дня укладання Договору та обов`язково повинен перевищувати строк дії Договору не менше ніж на 1 календарний місяць.
У відповідності до п. 11.7 Договору у разі порушення постачальником умов цього Договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим Договором, у тому числі непоставки товару у строк, встановлений п. 4.2 цього Договору, покупець має право стягнути забезпечення виконання Договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, письмово повідомивши про це постачальника в порядку згідно п. 8.2.3 цього Договору.
Строк дії цього Договору встановлюється з дати його підписання сторонами до 31.12.2025 (п. 17.1 Договору).
У Специфікації №1 (Додаток 1 до Договору) сторонами погоджено постачання ліхтарів ручних світлодіодних освітлювальних DM PROF RW-300-WF, 2025 року виготовлення, країна виробництва Китай, в кількості 10 989 шт. ціною 624,00 грн/шт. без ПДВ загальною вартістю 8 228 563,20 грн з ПДВ.
На виконання умов договору, 29.05.2025 Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (далі - гарант, третя особа) надано Гарантію № 2179/25-ГВе, якою третя особа безумовно та безвідклично зобов`язалась сплатити повну суму договірного забезпечення 411 428,16 грн за першою письмовою вимогою бенефіціара протягом 5 робочих днів після дня отримання гарантом першої письмової вимоги бенефіціара про сплату суми гарантії, в якій буде посилання на невиконання або неналежне виконання принципалом взятих на себе зобов`язань, передбачених договором про закупівлю, без необхідності обґрунтувати свою вимогу, подавати будь-які інші документи, крім вимоги, або виконувати будь-які інші умови. Така письмова вимога відповідача повинна бути надана гаранту не пізніше 01 лютого 2026 року включно. Ця гарантія набуває чинності з моменту підписання її третьою особою і діє до 01.02.2026 включно.
10.07.2025 о 16:48 з електронної пошти czv-tm@ukr.net Акціонерним товариством «Українська залізниця» було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АДМ Енерджі» на електронну пошту admgroup888@gmail.com (вказана у п. 20 Договору в реквізитах постачальника) у форматі PDF рознарядку №ЦЗВ-31/561 від 10.07.2025 на поставку ліхтарів ручних світлодіодних освітлювальних DM PROF RW-300-WF в кількості 10 989 шт. на суму 8 228 563,20 грн з ПДВ.
Крім того, вказана рознарядка була направлена Акціонерним товариством «Українська залізниця» Товариству з обмеженою відповідальністю «АДМ Енерджі» на адресу місцезнаходження засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення у відправлення №0304900079680 від 11.07.2025, накладною відділення поштового зв`язку №0304900079680 від 11.07.2025 та фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 11.07.2025.
Як вбачається із рознарядки №ЦЗВ-31/561 від 10.07.2025, остання підписана заступником директора виконавчого філії із забезпечення виробництва Олександром Ковальським (який також є підписантом Договорів) та менеджером - начальником сектору співпраці з торгівельними мережами Вікторією Заліською. 
Листом вих. №21/08-03 від 21.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ Енерджі» звернулось до Акціонерного товариства «Українська залізниця» з проханням узгодити розірвання Договору у зв`язку з обставинами, які не залежать від волі відповідача, проте унеможливлюють виконання зобов`язань щодо поставки товарів за Договором. Також, в означеному Листі позивач вказував, що ним вживались заходи для забезпечення поставки та вказував про неможливість гарантувати своєчасну поставку всієї кількості товару у вказані терміни. 
Листом вих. №ЦЗВ-20/3474 від 22.08.2025 Акціонерне товариство «Українська залізниця» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ Енерджі» про відмову у достроковому розірванні Договору і вказало, що Договір залишається чинними і підлягає виконанню сторонами у повному обсязі до закінчення строку його дії або до моменту його належного виконання сторонами.
28.01.2026 Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» із Вимогою вих. № Ц-3-1.5-18/100-26 від 22.01.2026 про сплату коштів за гарантією № 2179/25-ГВе, відповідно до якої вимагало сплатити кошти у розмірі 411 428,16 грн за Гарантією, у зв`язку з відсутністю поставки товару в строк, визначений пунктом 4.2 Договору.
У відповідь на вимогу бенефіціара, гарант Листом № 05-1/02/1441 від 20.02.2026 повідомив Акціонерне товариство «Українська залізниця», що подання принципалом позову до Господарського суду міста Києва про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню (справа № 910/1729/26), перешкоджає розгляду Вимоги, у зв`язку з чим, гарант відмовив у задоволенні Вимоги від 28.01.2026 у зв`язку з відсутністю гарантійного випадку.
Також, гарант Листом вих. № 03-2/02/690 від 28.01.2026 звернувся до принципала із Повідомленням-Вимогою про отримання письмової вимоги по банківській гарантії № 2179/25-ГВе від 29.05.2025 та про сплату Гаранту гарантійної суми у розмірі 411 428,16 грн
Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що впродовж усього строку дії Договору відповідачем не було надано позивачу жодної рознарядки, яка б відповідала вимогам Договору, зокрема пунктам 4.2 та 4.3, і могла вважатися належною підставою для виникнення у позивача обов`язку щодо поставки товару, оскільки єдина надіслана рознарядка № ЦЗВ-31/561 від 10.07.2025, підписана неналежною особою, не відповідає встановленому договором суб`єктному складу підписантів та не створює жодних юридичних наслідків для позивача, а отже, станом на момент закінчення строку дії Договору у позивача об`єктивно не виникало обов`язку здійснювати поставку товару, а отже, не могло виникнути і порушення строків поставки з його боку, в зв`язку з чим, просить визнати банківську гарантію № 2179/25-ГВе від 29 травня 2025 року, видану АТ «БІЗБАНК» Акціонерному товариству «Українська Залізниця» в особі і філії «Центр забезпечення виробництва» такою, що не підлягає виконанню.
Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що Рознарядка підписана уповноваженими представниками відповідача, зокрема, керівником відповідного структурного підрозділу філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» відповідно до вимог п. 4.3. Договору, а скан-копія Рознарядки в PDF форматі була направлена покупцем на електронну пошту постачальника відповідно до п. 4.5 Договору, а отже є чинною. Відповідач зазначає, що у Листі постачальника позивач прямо заявив про бажання розірвати Договір саме з причини неможливості виконати зобов`язання з поставки товару за Рознарядкою, і як протягом строку дії Договору, так і станом на дату подання відповідачем відзиву на позовну заяву, позивач не повідомив відповідача про відновлення можливості виконати зобов`язання з поставки товару за Рознарядкою, що свідчить про відсутність товару у постачальника. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 560 ЦК України передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Предметом спору у цій справі є визнання такою, що не підлягає виконанню, банківської гарантії, оскільки позивач вважає, що у нього не виник обов`язок з поставки товару, оскільки відповідачем не було надано рознарядки, яка б відповідала вимогам Договору, зокрема пунктам 4.2 та 4.3, і як наслідок, непоставка позивачем товару за відсутності рознарядки не спричинила настання наслідків, передбачених банківською гарантією.
Так, згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Мінімальна партія для проведення вхідного контролю складає 100 шт. за кожним найменуванням (асортиментом) товару. Надання рознарядок на кожну наступну партію (крім першої) здійснюється після позитивних результатів проведення вхідного контролю та приймання попередньої партії товару. Строк поставки товару - протягом 120 календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: Київська обл., м. Фастів. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.
Відповідно до п. 4.3 Договору зі сторони покупця рознарядка підписується з урахуванням вимог Статуту покупця щонайменше двома уповноваженими особами покупця з числа таких:
- керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії "ЦЗВ" AT "Укрзалізниця";
- заступники керівника (особи, що виконують їх обов`язки) філії "ЦЗВ" AT "Укрзалізниця";
- керівник проекту та/або керівник відповідного структурного підрозділу філії "ЦЗВ" AT "Укрзалізниця".
Покупець не несе відповідальності та обов`язку оплати за поставлений товар за рознарядкою, що підписана іншими особами, ніж тими, посади яких визначені у цьому пункті Договору.
10.07.2025 о 16:48 з електронної пошти czv-tm@ukr.net Акціонерним товариством «Українська залізниця» було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АДМ Енерджі» на електронну пошту admgroup888@gmail.com (вказана у п. 20 Договору в реквізитах постачальника) у форматі PDF рознарядку №ЦЗВ-31/561 від 10.07.2025 на поставку ліхтарів ручних світлодіодних освітлювальних DM PROF RW-300-WF в кількості 10 989 шт. на суму 8 228 563,20 грн з ПДВ.
Крім того, вказана рознарядка була направлена Акціонерним товариством «Українська залізниця» Товариству з обмеженою відповідальністю «АДМ Енерджі» на адресу місцезнаходження засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення у відправлення №0304900079680 від 11.07.2025, накладною відділення поштового зв`язку №0304900079680 від 11.07.2025 та фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 11.07.2025.
Як вбачається із рознарядки №ЦЗВ-31/561 від 10.07.2025, остання підписана заступником директора виконавчого філії із забезпечення виробництва Олександром Ковальським (який також є підписантом Договорів) та менеджером - начальником сектору співпраці з торгівельними мережами Вікторією Заліською.
Доказів виконання рознарядки, сторонами до матеріалів справи не надано.
Так, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (стаття 563 ЦК України).
Як передбачено частиною другою статті 564 Цивільного кодексу України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Відповідно до частин першої, третьої статті 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Отже, відповідно до наведених законодавчих положень, з одного боку, гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією; кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. 
З іншого боку, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання; якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; але повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Водночас, механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.
Перш за все - це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.
Другий, де обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо.
Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта.
Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина третя статті 202 Цивільного кодексу України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні.
Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. 
Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. При цьому, втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
Отже, законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією. 
При цьому, положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя статті 563 Цивільного кодексу України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Це пов`язано з тим, що гарантом може бути видано на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.
Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.
Якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, то таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» Цивільного кодексу України. Такий правовий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.05.2024 у справі №910/17772/20.
Підсумовуючи, суд наголошує, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 Цивільного кодексу України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.
Згідно з пунктами 38-41 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями № 639 вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення гаранту. Вимога за контргарантією складається гарантом (або іншим контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення контргаранту. Гарант (резидент) перевіряє достовірність вимоги, а також те, що вона становить належне представлення, після отримання вимоги від: 1) бенефіціара або 2) банку бенефіціара, або іншого банку - якщо гарантом, до якого надійшла вимога, є банк. Гарант (резидент) надсилає копію вимоги, що становить належне представлення, принципалу (разом із копіями документів, якими вона супроводжувалася, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії).
Гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення. Гарант (резидент) сплачує кошти за гарантією на умовах і в строки, передбачені гарантією для оплати вимоги та згідно з реквізитами, зазначеними в гарантії, якщо інші реквізити не визначені у вимозі.
Відповідно до визначення термінів, що містяться у підпунктах 5, 11, 12 пункту 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями №639:
- вимога - лист або повідомлення з вимогою до гаранта/контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією;
- належне представлення - представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контргарантіями;
- представлення - означає доставку документа за гарантією/контргарантією гаранту/контргаранту.
Отже, підставою для здійснення виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара. За змістом наведених норм ця вимога бенефіціара має бути письмовою та має відповідати умовам, передбаченим у самій гарантії. При цьому, зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають з будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром.
Відповідно до визначеного наведеними нормами чинного законодавства порядку розгляду гарантом вимоги бенефіціара перш ніж відмовити чи задовольнити вимогу бенефіціара гарант зобов`язаний перевірити отриману від бенефіціара вимогу на предмет її відповідності умовам гарантії.
Отже, отримавши вимогу від бенефіціара, банк-гарант має перевірити достовірність вимоги та чи відповідає така вимога умовам належного представлення.
Для визначення належності представлення вимоги бенефіціара гаранту, а відповідно, і виникнення обов`язку платити за гарантією, необхідно керуватись саме умовами виданої банком банківської гарантії.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №910/6924/22.
Як вже зазначалось вище, на виконання умов пунктів 11.1-11.8 Договору, позивачем (принципалом), в забезпечення виконання зобов`язань за договором, надано відповідачу Гарантію № 2179/25-ГВк від 29.05.2025, видану АТ «Банк інвестицій та заощаджень», яка є безумовною і безвідкличною.
28.01.2026 Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» із Вимогою вих. № Ц-3-1.5-18/100-26 від 22.01.2026 про сплату коштів за гарантією № 2179/25-ГВе, відповідно до якої вимагало сплатити кошти у розмірі 411 428,16 грн за Гарантією, у зв`язку з відсутністю поставки товару в строк, визначений пунктом 4.2 Договору.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що правовою підставою для виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара, а зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають із будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром (постанови Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 904/1156/19, від 04.03.2021 у справі № 910/3500/19, від 23.02.2023 у справі № 911/2977/21 (911/3687/21)).
Судом встановлено, що заявлена гаранту вимога № Ц-3-1.5-18/100-26 від 22.01.2026 відповідає умовам банківської гарантії та направлена у межах дії договору.
Водночас, гарантом на користь бенефіціара не було здійснено платіж за гарантією, що не заперечується учасниками справи.
Зокрема, АТ «Банк інвестицій та заощаджень» Листом № 05-1/02/1441 від 20.02.2026 повідомило відповідача, що неможливість задоволення вимоги бенефіціара про сплату грошових коштів по банківській гарантії у зв`язку з розглядом господарської справи № 910/1729/26 про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню.
Отже, станом на день звернення позивача до суду його права як принципала не були порушені, оскільки гарантом не було задоволено вимогу бенефіціара.
Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, то право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.
Таким чином, звертаючись з позовом у цій справі та заперечуючи наявність підстав для виконання гарантійного платежу, принципал фактично намагається уникнути ймовірного згодом звернення до нього гаранта з регресною вимогою, тоді як сам по собі факт виконання гарантом свого зобов`язання перед бенефіціаром не створює для боржника безумовного автоматичного обов`язку здійснити відшкодування гаранту. А тому, позивач саме у спорі з банком щодо виконання регресного зобов`язання може доводити відсутність підстав для такого, в той час, коли позовні вимоги стосуються виконання зобов`язання, стороною та управненою чи зобов`язаною особою якого позивач не є.
Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію, зокрема, у постанові від 25.09.2024 у справі №910/13895/23 та у постанові від 17.05.2024 у справі №910/17772/20, відповідно до якої дотримання / порушення позивачем основного зобов`язання за договором: 1) не впливає на чинність вимоги третьої особи про виплату за гарантією; 2) не може слугувати підставою для визнання вимоги такою, що не підлягає виконанню, за позовом принципала. 
За вказаних обставин, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання банківської гарантії № 2179/25-ГВе від 29.05.2025 такою, що не підлягає виконанню.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 19.05.2026

Суддя О.А. Грєхова