Справа № 694/3433/25 
провадження № 2/694/490/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2026 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Кравченко Т.М.,
з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Гуденка Є.А.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача – адвоката Бабенка Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
13.11.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з 30.11.2022 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними було розірвано рішенням Звенигородського районного суду від 27.09.2024 року. В період шлюбу у них народилися донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в додаткових витратах, пов`язаних з утриманням дитини, участі не приймає, що змусило позивача звернутись до суду.
Ухвалою суду від 27.11.2025 року відкрите провадження у справі та вирішено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
12.01.2026 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи в загальному порядку з викликом сторін. 
Ухвалою суду від 13.01.2026 року за клопотанням відповідача було здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
23.01.2026 року представник позивача ОСОБА_4 подав клопотання про зупинення провадження у справі в зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України, однак в ході розгляду справи просив залишити таку заяву без розгляду.
Також 23.01.2026 року представник відповідача ОСОБА_4 подав відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги частково та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів. Представник зазначив, що відповідач є інвалідом ІІІ групи внаслідок війни, має незадовільний стан здоров`я та потребує постійної реабілітації. Крім того, на його утриманні перебуває батько, який також має інвалідність армії. Твердження позивача про ненадання відповідачем матеріальної допомоги дитині не відповідають дійсності. Відповідач систематично та в добровільному порядку перераховує кошти на ім`я позивача для потреб дитини, що підтверджується доданими до матеріалів справи банківськими виписками АТ «ПриватБанк». Вказані виплати здійснювалися ним за рахунок пенсії військовослужбовця Збройних Сил України. Попри стан здоров`я та непрацездатність, відповідач розділяв наявний обмежений фінансовий ресурс між потребами доньки та власним лікуванням, що свідчить про належне виконання ним батьківських обов`язків.

26.01.2026 року позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить стягувати з відповідача 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Заява мотивована тим, що у зв`язку з хворобою дитини витрати на її утримання істотно зросли. Крім того, матеріальне становище позивача є скрутним через низький рівень доходу. До заяви позивач додала виписку з медичної карти, в якій зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз Атопічний дерматит, а також довідку про доходи, в якій зазначено що позивач працює в Моринському садочку, де отримала заробітну плату в період з липня по грудень 2025 року в загальній сумі 62849,16 грн. 
26.01.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошове забезпечення відповідача.
Ухвалою суду від 27.01.2026 року заява була повернута ОСОБА_1 у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 151 ЦПК України.
13.02.2026 року позивач ОСОБА_1 повторно звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на доходи відповідача. 
Ухвалою суду від 17.02.2026 року заява знову була повернута ОСОБА_1 в зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 151 ЦПК України.
02.03.2026 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якому зазначив, що позивач мотивує збільшення частки станом здоров`я дитини та витратами на лікування. Такі обставини дійсно підлягають оцінці судом при визначенні розміру аліментів, однак вирішення питання лікування має здійснюватися адресно і пропорційно доведеним витратам, а не шляхом підвищення загальної частки аліментів. Захворювання дитини не є інвалідністю чи критичним станом, що вимагає стягнення 1/3 частини доходів військовослужбовця. Крім того, відповідач систематично надає кошти на утримання дитини та має на утриманні батька з інвалідністю, а тому просить відмовити у задоволенні заяви про збільшення розміру позовних вимог до 1/3 частини доходу відповідача.
04.03.2026 року позивача подала відповідь на відзив, у якій зазначила. що захворювання дитини є хронічним та потребує постійного контролю і підтримуючої терапії, а тому аліменти у розмірі 1/3 частини доходів забезпечать базові потреби дитини без стягнення додаткових витрат. Відповідач дійсно добровільно сплачує аліменти в розмірі 8000 грн. щомісяця, однак така сума не відповідає потребам дитини. Він може сплачувати більше, про що свідчить його останній платіж у розмірі 19687 грн. Посилання відповідача на критичний стан його здоров`я не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Встановлення йому ІІІ групи інвалідності свідчить про часткову, а не повну втрату працездатності. Просить задовольнити позовні вимоги в збільшеному розмірі та стяувати з відповідача 1/3 частину його доходів.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги в збільшеному розмірі та просили їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов визнали частково та просили стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини доходів відповідача.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком, а позивач ОСОБА_1 матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8). 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.09.2024 року (а.с.11-12).
З довідки №396/01-3-15/7 від 11.11.2025 року, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради Черкаської області вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
З виписки АТ «Приват Банк» вбачається, що  ОСОБА_2 здійснював

систематичні грошові перекази на карту  ОСОБА_3 в період з 04.07.2024 року по 06.11.2025 року. Середній розмір щомісячних платежів становить 8000 грн. В графі «Призначення платежу» вказаних банківських документів зазначено «Аліменти» (а.с.28-30).
Відповідно до довідки ф-5 від 09.01.2026 року №54, виданої ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.31).
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 424176 ОСОБА_2 встановлена II (друга) група інвалідності з 28.09.2023 року по 01.11.2025 року, а згідно з довідкою про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 062419 від 03.10.2023 року відповідачу встановлено втрату професійної працездатності 80% (а.с.47).
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 57/25/1815/В від 15.12.2025 року відповідачу встановлено III (третю) групу інвалідності.
Згідно з наданими відповідачем копіями медичних документів він має цілий ряд захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, та потребує відновного лікування. 
Батько відповідача ОСОБА_6 також отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи та є інвалідом армії. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1ст. 180 СК України).
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в Україні з 1 січня 2026 року становить 2 817 грн. на місяць, а для дітей від 6 до 18 років - 3 512 грн. 
Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
При визначенні розміру аліментів суд в першу чергу враховує інтереси малолітніх дітей, оскільки кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки мають обов`язок матеріально забезпечувати своїх дітей до повноліття. При цьому утримання дітей має бути стабільним та забезпечувати їх нормальний фізичний та духовний розвиток.
Позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів, а відповідач вважає достатнім розмір аліментів, що становить 1/6 частину його доходів. Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що з відповідача, який є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 та на якого покладено обов`язок по її утриманню, слід стягувати аліменти на користь позивача в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, починаючи з дня подачі заяви до суду 13 листопада 2025 року і до повноліття дитини, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення потреб малолітньої дитини, з урахуванням повідомленого суду розміру доходів відповідача є більшим за прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років та не буде становити надмірний тягар для самого відповідача, який є особою з інвалідністю, має ряд серйозних захворювань, потребує постійного лікування та має батька з інвалідністю.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн., суд зазначає наступне. 
У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору, оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що міститься в постанові ВП ВС від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18, згідно із частиною другою статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. 
В постанові ВС від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18 зазначено, що аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. 
При цьому, слід врахувати, що неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також ненаправлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. Такий висновок міститься в постанові ВС від 21.08.2019 року у справі № 922/2821/18.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом не подала попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, натомість зазначила, що не планує нести судові витрати.
В подальшому 04.03.2026 року позивач подала до суду заяву про стягнення витрат на

правничу допомогу та не надала суду документів на підтвердження направлення такої зави на адресу відповідача, що позбавило його можливості подати клопотання про зменшення розміру таких витрат.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат позивач надала лише договір про надання правової допомоги від 03.2.2026 року та квитанцію про отримання грошових коштів адвокатом Гуденком Є.А.
При цьому в матеріалах справи відсутні акт приймання-передачі наданих послуг, а також детальний розрахунок (опис) виконаних адвокатом робіт із зазначенням витраченого часу. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених витрат на правничу допомогу та відмовляє у їх задоволенні.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.
На підставі викладеного та ст. 180, 181, 183, 191 СК України, керуючись ст. 81, 134, 137, 141, 247, 259, 263-265, 274, 354,430 ЦПК України суд,
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягувати з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 01.05.2026 року.

Суддя Т.М. Кравченко