ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 120/530/24
адміністративне провадження № К/990/7876/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В., 
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,
представника позивача Коновалової А.П., 
представників відповідача Моцак О.М., Зайцевої А.М., Лаштабенко Т.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2025 року (головуючий суддя Крапівницька Н.Л.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року (головуючий суддя Гонтарук В.М., судді Біла Л.М., Матохнюк Д.Б.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (далі - ТОВ «ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ») звернулося до суду з адміністративним позом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 жовтня 2023 року №9675142923, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 15 473 493, 75 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням - 12516942 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2 956 551,75 грн).
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення, яким збільшено суму податку на прибуток іноземних юридичних осіб. Позивач посилається на те, що при виплаті доходів у вигляді процентів за кредитом на користь компанії-нерезидента "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД", платником податків на виконання вимог податкового законодавства правомірно утримано податок з такого доходу за ставкою 2% за 2017-2019 роки (а не 15%) та 5% у 2020 році, оскільки "АГРОПРОСПЕРІС 2ЛІМІТЕД" є резидентом Республіки Кіпр та бенефіціарним отримувачем такого доходу, що підтверджується свідоцтвом бенефіціарного власника доходу. ТОВ «ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" вказує, що підхід контролюючого органу до аналізу руху коштів та структури грошових потоків здійснений без урахування усіх обставин, що призвело до хибних висновків щодо здійснення транзиту таких коштів. 
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Стягнуто на корить ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" судовий збір у розмірі 30208 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області.
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У касаційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Миколаївській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року. Витребувано з Вінницького окружного адміністративного суду справу.
Підставами для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, зазначеного у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з посиланням у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та на те, що в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України), а також з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Як на підставу касаційного оскарження відповідач посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на неправильне застосування судами положень пунктів 103.2, 103.3 статті 103 ПК України (умови застосування пільги за міжнародним договором та критерії «бенефіціарного (фактичного) отримувача доходу»), підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України (оподаткування доходів нерезидента, базова ставка 15% та можливість застосування міжнародного договору). 
За твердженням скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій застосували наведені норми без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 640/8578/19, від 5 грудня 2023 року у справі № 804/3765/16, від 27 липня 2020 року у справі № 826/5911/18.
Скаржник наполягає, що суди обмежилися формальними критеріями (наявність договорів та підтвердження резидентності/довідок), але не перевірили економічну сутність виплат процентів, не дослідили характер грошових потоків та реальну можливість нерезидента самостійно розпоряджатися доходом, а також наявність у нього комерційного інтересу й ризиків. 
У розвиток цього доводу скаржник підкреслює, що критерій «бенефіціарності» не зводиться до формального права на дохід, а має оцінюватися крізь призму Коментарів до Модельної конвенції ОЕСР та реальної поведінки сторін. Пільга за Конвенцією (2%) не застосовується, якщо отримувач виконує посередницьку (транзитну) роль. 
Скаржник вказує на сукупність ознак, які, на його переконання, свідчать про те, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED не є фактичним власником процентного доходу, а є технічною ланкою в структурі групи, зокрема: відсутність у компанії власних активів/персоналу/ операційної діяльності та самостійних ризиків; транзитний рух коштів і спрямування отриманих процентів на операції з викупу/погашення привілейованих акцій та подальші платежі на користь кінцевого бенефіціара групи; централізоване управління й контроль операцій з-за меж Кіпру (зокрема, з офісу у Нью-Йорку), що, на думку скаржника, підтверджується інформацією компетентного органу Кіпру. 
Окремо скаржник детально описує, що грошові потоки компанії, за його версією, демонструють спрямування процентного доходу на викуп/погашення привілейованих акцій та подальше «виведення» коштів у межах групи, що характеризується як «транзитність». 
Також підставою касаційного оскарження відповідач визначив пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку зі статтею 353 КАС України.
Скаржник посилається на порушення судами статей 2, 9, 74, 90, 242 КАС України.
На переконання податкового органу, суди першої та апеляційної інстанцій не забезпечили повного та всебічного дослідження всіх релевантних доказів і доводів відповідача, застосували формальний підхід і не навели належних мотивів, чому відхиляють ключові аргументи податкового органу; фактично не проаналізували рух коштів/фінансові звіти та співвідношення операцій, на які посилався контролюючий орган (у тому числі щодо викупу привілейованих акцій). 
Відповідач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ", скориставшись своїм правом надало до суду пояснення на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 
Зокрема позивач вказує на те, що суди попередніх інстанцій у повному обсязі надали оцінку ключовому аргументу відповідача, яким він обґрунтовував в Акті перевірки відсутність у позивача права на застосування зменшеної ставки оподаткування податком на доходи нерезидента та дійшли правильного висновку про його безпідставність. 
В основу доводів податкового органу в Акті перевірки фактично покладені твердження про те, що компанія "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" не була бенефіціарним власником процентного доходу, отриманого від ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ, оскільки: (1) "AGROPROSPERIS 2 LIMITED отримала всі права на кредити (тіло позики та нараховані проценти), які були видані українським підприємствам, в результаті зміни структури внутрішньогрупового фінансування групи компаній AGROPROSPERIS, в обмін на випущені привілейовані акції передані власному акціонеру AMARISTA LTD"; (2) "[…] компанії AGROPROSPERIS 2, AMARISTA та ATS не мали жодних власних активів для надання позик українським підприємствам. Зазначені компанії повністю залежіть від фінансування головної материнської компанії NAP (Кайманові Острови), яка несе всі ризики по вказаних операціях. Позики українським підприємствам були надані за рахунок фінансування від NAP (Кайманові Острови)"; (3) "[в] 2016 році була створена компанія AGROPROSPERIS 2 якій було передано кредитний портфель українських підприємств від ATS через AMARISTA. У AMARISTA станом на 31 грудня 2017 року були наявні позики від NAP (Кайманові Острови) з відсотковою ставкою 11,5% та сформовано збиток у сумі 207423749 доларів США. Надалі, при виплаті українськими підприємствами процентних доходів компанії AGROPROSPERIS 2, остання перераховувала їх безпосередньо компанії NAP (Кайманові Острови). У фінансовій звітності AMARISTA за 2017-2019 роки при зменшенні розміру інвестицій (викупу привілейованих акцій AGROPROSPERIS 2) одночасно зменшувався розмір позик від акціонерів в 2017 році та авансів акціонерів у 2018-2019 роках на однакові суми. Всього за 2017-2019 роки українські підприємства виплатили на користь AGROPROSPERIS 2 процентні доходи у розмірі 215 439 доларів США, у свою чергу AGROPROSPERIS 2 здійснив викуп привілейованих акцій у AMARISTA у розмірі акціями 218000 доларів США, які були перераховані AGROPROSPERIS 2 безпосередньо NAP (Кайманові Острови). У 2020 році AGROPROSPERIS 2 перерахувало AMARISTA 85800 доларів США за привілейованими акціями, в свою чергу AMARISTA перерахувала зазначені грошові кошти NAP (Кайманові Острови), як виплату авансів акціонерів". 
Тобто, Акт перевірки фактично обґрунтований тим, що передача кредитного портфелю від компанії "ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED" через компанію "AMARISTA LIMITED" до компанії "AGROPROSPERIS 2 LIMITED" внаслідок укладення договору реструктуризації не змінила начебто існуючої транзитності процентних доходів від українських підприємств групи NCH (включаючи Позивача) на користь компанії "NAP" на Кайманових Островах, а свідчить лише про формальну заміну компанії "ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED" компанією "AGROPROSPERIS 2 LIMITED". 
Позивач зазначає, що такі твердження відповідача є необґрунтованими з огляду на таке: (1) джерело походження коштів, за які було видано кредити українським підприємствам групи NCH, не має жодного правового значення у спірній ситуації, позаяк ані у попереднього кредитора позивача (компанії "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД"), ані у кредитора ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ у спірний період - компанії "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" - не існувало та не могло існувати зобов`язань з повернення таких коштів станом на момент укладення Договору про реструктуризацію 1 грудня 2016 року і в подальшому у спірний період з огляду на те, що, як вбачається зі змісту такого договору, кредитний портфель (до складу якого входили Кредитні договори) було передано з акціонерного капіталу компанії "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" до складу акціонерного капіталу компанії "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД", а дебіторська заборгованість за відповідними Кредитними договорами обліковувалась у складі активів таких компаній, а не зобов`язань; (2) статус компанії "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" як бенефіціарного власника процентного доходу, отриманого у 2014-2016 роках, було фактично підтверджено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 817/1045/17, що очевидно свідчить про те, що укладення Договору про реструктуризацію від 1 грудня 2016 року було здійснено не з метою ухилення від сплати податків; (3) твердження податкового органу про подальший переказ процентного доходу, отриманого від позивача, є виключно припущенням, яке зроблене без врахування того, що за наслідками укладення Договору про реструктуризацію від 1 грудня 2016 року компанія "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" набула права вимоги до українських компаній групи NCH, включаючи ТОВ «ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ», а тому у спірний період отримувала не тільки процентні доходи від українських компаній, а й грошові надходження за "тілом кредитів", які взагалі не були досліджені відповідачем в Акті перевірки. 
Отже, позивач вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що компанія "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" була бенефіціарним власником процентних доходів, отриманих від позивача у спірний період.
Позивач також подав до суду клопотання про закриття касаційного провадження у справі №120/530/24 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року.
Позивач вважає, що у суду касаційної інстанції існують правові підстави для закриття касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, оскільки висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постановах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у даній справі.
Зазначає, що Верховний Суд вже неодноразово приходив до висновку, що правовідносини у справах, на які вказує скаржник (№640/8578/19, №804/3765/16, №826/5911/18), не є подібними до правовідносин у справах щодо статусу компаній групи NCH (компаній «АГРОПРОСПЕРІС 1 ЛІМІТЕД», «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД», «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД») як бенефіціарних власників доходу.
Колегія суддів касаційної інстанції не вбачає наявності підстав для закриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, а тому в задоволенні клопотання позивача про закриття касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників сторін, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" зареєстровано юридичною особою, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Основним видом діяльності ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" є змішане сільське господарство, іншими видами діяльності є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, післяурожайна діяльність, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Учасником цього товариства з найбільшою часткою у розмірі 99,99% є Приватне аграрно-орендне підприємство «ЗОРЯ».
Позивач входить до складу транснаціональної інвестиційної групи NCH, яка включає, зокрема, компанію "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (компанія "ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED"); компанію "АМАРІСТА ЛІМІТЕД" (компанія "AMARISTA LIMITED; компанію "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (компанія "AGROPROSPERIS 2 LIMITED").
21 грудня 2007 року Позивач та компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" уклали кредитний договір № OLV-1/07, згідно умов якого Кредитор (компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД") передає Позичальнику (Позивач) у тимчасове користування грошові кошти, які у подальшому називаються "Кредит", для поповнення обігових коштів Позичальника, а також для налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується використати Кредит для поповнення своїх обігових коштів та налагодження своєї фінансово-господарської діяльності, повернути Кредитору на умовах цього Договору таку ж суму Кредиту та сплачувати Кредитору проценти за користування Кредитом. Загальна сума Кредиту складає 10000000 (десять мільйонів) доларів США. Розмір ставки процентів за користування Кредитом складає 11% (одинадцять процентів) річних, виходячи з 365 календарних днів у році".
Згідно пункту 5.2 цього Договору позичальник повертає кредит Кредитору шляхом банківського переказу із свого поточного рахунку на поточний рахунок Кредитора.
30 грудня 2008 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Кредитор) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 21 грудня 2007 року № OLV-1/07, відповідно до пункту 1.2 внесено зміни у пункт 1.3 Кредитного договору № OLV-1/07 від 21 грудня 2007 року, виклавши його в наступній редакції: «розмір ставки Процентів за користування Кредитом становить 16,4% річних, виходячи з 365 календарних днів у році».
26 березня 2009 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Кредитор) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №OLV-1/07 від 21 грудня 2007 року, відповідно до пункту 1.2 внесено зміни у пункт 1.2. Кредитного договору №OLV-1/07 від 21 грудня 2007 року, виклавши його в наступній редакції: «загальна сума Кредиту складає 12100000 доларів США».
12 вересня 2012 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Кредитор) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №OLV-1/07 від 21 грудня 2007 року, відповідно до пункту 1.1 внесено зміни у пункт 23.1 статті 23 Кредитного Договору зміна банківських реквізитів.
30 листопада 2012 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Кредитор) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору № OLV-1/07 від 21 грудня 2007 року, відповідно до пункту 1.2. внесено зміни в пункт 1.3. Кредитного Договору, виклавши його в наступній редакції: « 1.3. Розмір ставки Процентів за користування Кредитом становить 11% річних, виходячи з 365 календарних днів у році». Відповідно до пункту 1.3. внесено зміни в пункт 5.1 Кредитного Договору, виклавши його в наступній редакції: «Кінцева дата повернення Загальної Суми Кредиту згідно з цим договором настає 31 грудня 2016 року (Дата завершення). Це означає, що в Дату завершення на банківський рахунок Кредитора одноразовим платежем повинна надійти Загальна Сума Кредиту, яка визначена в пункті 1.2 статті 1 цього Договору».
31 березня 2014 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Кредитор) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору № OLV-1/07 від 21 грудня 2007 року, відповідно до пункту 1.1 цієї угоди, керуючись пунктом 22.1 статті 22 Договору Сторони дійшли згоди про внесення змін в статтю 1 Договору, а саме Сторони дійшли взаємної згоди щодо зміни розміру процентної ставки за користування кредитом, у зв`язку з цим пункт 1.3 Договору викладено в новій редакції: « 1.3. Розмір ставки Процентів за користування Кредитом становить 3% річних, виходячи з 365 календарних днів».
1 грудня 2016 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД", компанією «Амаріста Лімітед» та компанією «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» підписано Договір про реструктуризацію.
Відповідно до умов вказаного Договору «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» передає компанії "Амаріста" Договори позики за кредитним портфелем, як компенсацію за викуплені акції компанії "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС". Як наслідок, компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" була замінена на нового кредитора компанію "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД", зареєстровану у Республіці Кіпр.
1 грудня 2016 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД", компанією "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" та позивачем укладено Додаткову угоду № 7 до Договору № OLV-1/07, згідно якої відбулась заміна попереднього кредитора на нового кредитора компанію "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД", зареєстровану у Республіці Кіпр.
22 грудня 2016 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Кредитор), ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) та "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (Новий Кредитор) укладено Додаткову угоду №8 до Кредитного договору № OLV-1/07, якою вирішено зменшити суму кредиту, що надається за Договором до суми фактично наданої Позичальнику на дату укладення цієї Додаткової угоди та викласти пункт 1.2 статті 1 Договору у такій редакції: « 1.2 Загальна сума Кредиту становить 1209900 доларів США (Загальна Сума Кредиту).
17 листопада 2017 року між "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (Кредитор) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено Додаткову угоду № 9 до Кредитного договору № OLV-1/07, якою доповнено статтю 1 Договору пунктом 1.7 наступного змісту: « 1.7 Кредитор підтверджує, що останній є бенефіціарним власником процентного доходу, отримуваного з України. Виданий Кредит профінансовано за рахунок нерозподіленого прибутку та власного капіталу Кредитора. Кредитор не є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) чи тільки посередником відносно такого доходу. Кредитор є безпосереднім отримувачем доходу та має право отримувати вигоду з доходу та визначати його подальшу економічну долю. Не існує договірних, юридичних чи інших зобов`язань з передання отриманих Процентів третім особам. Кредитор є безпосереднім власником права вимоги за цим Договором».
Крім того, 15 лютого 2010 року позивач та компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" уклали договір позики № 1/OLV, згідно з пунктами 1.1-1.3 якого Позикодавець (компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД") передає Позичальнику (Позивач) грошові кошти, що надалі іменуються Позика, а Позичальник зобов`язується використовувати Позику для поповнення обігових коштів і налагодження фінансово-господарської діяльності, а також повернути Позикодавцю суму Позики, що надається Позичальнику за цим Договором, і сплачувати Позикодавцю відсотки за користування Позикою. Загальна сума Позики, що надається Позикодавцем Позичальнику, становить 4600000 (чотири мільйони шістсот тисяч) доларів США. Розмір ставки Відсотків за користування Позикою становить 10% (десять відсотків) річних, виходячи з 365 календарних днів у році".
Згідно пункту 5.5 цього Договору Позичальник повертає позику Позикодавцю шляхом банківського переказу із свого поточного рахунку на поточний рахунок Позикодавця.
6 вересня 2010 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Позикодавець) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено Додаткову угоду №1 до Договору Позики №1/OLV від 15 лютого 2010 року, відповідно до якої пункт 1.2 статті 1 Договору Позики, викладено в наступній редакції: « 1.2 Загальна сума Позики, що надається Позикодавцем Позичальнику становить 7304000 доларів США».
1 березня 2012 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Позикодавець) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено Додаткову угоду №2 до Договору Позики №1/OLV від 15 лютого 2010 року, з якої слідує, що сторони домовились, що загальна сума позики, що надається становить 8704000 доларів США, розмір ставки відсотків за користування позикою становить 11% річних, виходячи з 365 календарних днів.
12 вересня 2012 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Позикодавець) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено Додаткову угоду №3 до Договору Позики № 1/OLV від 15 лютого 2010 року, з якої вбачається, що сторони домовились, що загальна сума позики, що надається становить 13704000 доларів США.
31 березня 2014 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Позикодавець) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено Додаткову угоду №4 до Договору Позики № 1/OLV від 15 лютого 2010 року, з якої вбачається, що розмір ставки відсотків за користування позикою становить 3% річних, виходячи з 365 календарних днів.
28 квітня 2016 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (Позикодавець) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено Додаткову угоду №5 до Договору Позики №1/OLV від 15 лютого 2010 року, з якої вбачається, що загальна сума позики становить 11711695,03 доларів США.
1 грудня 2016 року між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД", ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" та компанією "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" укладено Додаткову угоду № 6 до Договору Позики № 1/OLV від 15 лютого 2010 року у зв`язку з зміною позикодавця на нового.
17 листопада 2017 року між "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (Позикодавець) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено Додаткову угоду №7 до Договору Позики № 1/OLV від 15 лютого 2010 року, якою доповнено статтю 1 Договору пунктом 1.7 наступного змісту: «1.7. Позикодавець підтверджує, що останній є бенефіціарним власником процентного доходу отримуваного із України. Видану Позику профінансовано за рахунок нерозподіленого прибутку та власного капіталу Позикодавця. Позикодавець не є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або тільки посередником щодо такого доходу. Позикодавець є безпосереднім отримувачем доходу та має право отримувати вигоду з доходу та визначати його подальшу економічну долю. Не існує договірних, юридичних або інших зобов`язань щодо передачі отриманих відсотків третім особам. Позикодавець є безпосереднім власником права вимоги за цим Договором».
26 грудня 2019 року між "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (Позикодавець) та ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" (Позичальник) укладено Додаткову угоду №10 до Договору Позики № 1/OLV від 15 лютого 2010 року, якою з 1 січня 2020 року вирішено змінити розмір ставки відсотків за користування Позикою, розмір ставки відсотків становить 1,5% річних, виходячи з 365 календарних дні.
З огляду на укладення 1 грудня 2016 року вище зазначеного Договору про реструктуризацію між компанією "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД", компанією "АМАРІСТА ЛІМІТЕД" та компанією "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" була замінена на нового кредитора компанію "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД"15.
Сума кредиту була збільшена з 4600000 (чотири мільйони шістсот тисяч) доларів США до 7304000 (сім мільйонів триста чотири тисячі) доларів США, 8704000 (вісім мільйонів сімсот чотири тисячі) доларів США, 13704000 (тринадцять мільйонів сімсот чотири тисячі) доларів США, а потім зменшена до 11711695,03 (одинадцять мільйонів сімсот одинадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять доларів США і три центи США), що підтверджується вище вказаними додатковими угодами.
Процентна ставка була збільшена з 10% річних до 11% річних, а потім зменшена до 3% річних, 1,5% річних, що підтверджується наведеними вище додатковими угодами.
Протягом 2017-2020 років позивач здійснював виплату доходу на користь нерезидента-компанії "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" у вигляді процентів за Кредитними Договорами, зокрема за 2017 рік 58497646 грн (2169099 доларів США); за 2018 рік 16949600 грн (629151 доларів США); за 2019 рік 15523583 грн (616389 доларів США); за 2020 рік 6907344 грн (244752 доларів США).
При виплаті такого доходу ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" застосовувало зменшену ставку оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2% у 2017-2019 роках та 5% у 2020 році на підставі Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи.
В цілому позивачем було нараховано та сплачено такі суми податку з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України: за 2017 рік 1169953 грн, за 2018 рік 338992 грн, за 2019 рік 310472 грн, за 2020 рік 345367 грн.
ГУ ДПС у Миколаївській області 25 липня 2023 року видано Наказ №853-П "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині оподаткування доходів нерезидента із джерелом походження з України при виплаті процентів по кредиту та позиці на корить компанії Республіки Кіпр «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» за період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року, за результатами якої 8 вересня 2023 року складено Акт №8080/14-29-23-20/35520957, яким встановлено порушення позивачем: пунктів 103.2, 103.3 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, в результаті чого занижено податок з доходів нерезидента із джерелом походження з України, у періоді, що перевірявся на загальну суму 12516942 грн, в тому числі за IV квартал 2017 року в сумі 7604694 грн, за 2018 рік у сумі 2203448 грн, за 2019 рік у сумі 2018065 грн, за 2020 рік у сумі 690735 грн.
На підставі висновків вказаного Акта перевірки, ГУ ДПС у Миколаївській області 20 жовтня 2023 року прийнято податкове повідомлення-рішення №9675142923, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 15 473 493, 75 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням - 12516942 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2 956 551,75 грн).
Позивачем на вказане податкове повідомлення-рішення подано скаргу до Державної податкової служби України, яка рішенням від 29 грудня 2023 року №38572/6/99-00-06-01-02-06, скаргу залишила без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.
Не погоджуючись з прийнятим ГУ ДПС у Миколаївській області податковим повідомленням-рішенням від 20 жовтня 2023 року, ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ" звернулося до суду з цим позовом про визнання його протиправним та про його скасування.
Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується колегія суддів касаційної інстанції. 
Відповідно до статті 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно з пунктами 103.1, 103.2, 103.3 статті 103 ПК України, застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.
При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.
Підпунктами 141.4.1, 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України передбачено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.
Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр укладено Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків та доходів від 08 листопада 2012 року, яка ратифікована - 04 липня 2013 року, дата набрання чинності для України - 07 серпня 2013 року.
Статтею 11 Конвенції передбачено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись в цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів.
Докладне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.
Відповідно до пункту 9 Коментарів до статті 11, вимогу щодо бенефіціарного власника додано до пункту другого статті 11 для того, щоб роз`яснити значення слів «і сплачуються резиденту», які використовуються в пункті 1. Зрозумілим є той факт, що країна джерела не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати проценти на тій лише підставі, що проценти були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір. Термін «фактичний власник доходу» використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.
Пільга або звільнення від оподаткування по будь-якому із видів доходу, що надається Державою, з якої походить дохід, резиденту іншої Договірної держави з метою уникнення повністю або частково подвійного оподаткування, яке може виникнути у зв`язку із повторним оподаткуванням такого доходу Державою резиденства. Коли цей вид доходу отримує резидент Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметься як резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резиденства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальної власності, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, котра фактично отримує вигоду від відповідного доходу. Проміжна ланка не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть за свого формального статусу власника, на практиці вона має досить вузькі повноваження щодо такого доходу, що надає можливість її розглядати як просту довірену особу, або управляючу особу, що діє від імені зацікавлених осіб (пункт 10 Коментарів до статті 11).
Отже, Угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом на нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу.
Застосування податкових преференцій визнається неправомірним, коли сукупність угод (операцій) дозволяє зробити висновок про те, що основною їхньою метою були виведення доходу з-під оподаткування і формальне здійснення операцій з метою використання переваг за міжнародною угодою.
Результатом такої оцінки може стати перекваліфікація виплати з відповідною зміною режиму оподаткування, а також кваліфікація сукупності угод із застосуванням норм національного законодавства по виведеному з-під оподаткування доходу.
У випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок зазвичай випливає з юридичних документів, однак також може з`ясовуватись на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач процентів не має право вільно розпоряджатись такими процентами.
За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:
1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;
2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу;
3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;
4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;
5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;
6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.
Отже, враховуючи зазначене правове регулювання, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що право на застосування зменшеної ставки податку, передбаченої відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог: нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидент є бенефіціарним власником доходу.
Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.
Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.
Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.
В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що платник податків сформував дані податкового обліку необґрунтовано та з порушенням вимог податкового законодавства, або на підставі документів, які містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. 
Частиною першою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Спір у цій справі обумовлений невизнанням податковим органом права позивача на застосування зменшеної ставки оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2% на підставі Конвенції з посиланням на те, що компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED не була бенефіціарним власником процентного доходу, отриманого від позивача, оскільки, на думку відповідача, здійснювала подальше перерахування процентів.
Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що при вирішенні справ між пов`язаними особами, де можуть бути наявні механізми податкової оптимізації, судам необхідно встановити чи є нерезидент бенефіціарним власником доходу (процентів) шляхом послідовного аналізу відповідних критеріїв (ознак), зокрема: нерезидент не повинен бути агентом (номінальним утримувачем); нерезидент має самостійно визначати економічну долю доходу; компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи. У таких спорах має досліджуватися "транзит" коштів компанії-нерезидента, часовий інтервал між укладенням договорів; вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою; хто несе фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту.
Колегія суддів зазначає, що орієнтовні критерії наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР та в подальшому перелік ознак унормований пунктом 103.3 статті 103 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 16 січня 2020 року № 466-IX, який набрав чинності 23 травня 2020 року).
Для того щоб нерезидент визнавався бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, такий нерезидент не повинен виконувати "транзитну" роль (бути виключно посередником) у русі коштів. Як зазначено в розділі цієї постанови "Правове регулювання", нормативно закріпленою ознакою посередницької функції нерезидента є, зокрема, те, що зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом.
Якісною стороною цього критерію є відсутність кореспондуючого обов`язку передати права на дохід третій особі (самостійне визначення нерезидентом економічної долі доходу).
Кількісний критерій полягає у тому, що компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи (незалежно від способу оформлення такої передачі).
Вказаний критерій передбачає обов`язок контролюючого органу довести співставність, в тому числі арифметичну, операцій між виплатою доходу з української компанії на користь нерезидента і подальшого перерахування сум грошових коштів з компанії нерезидента - встановити "транзитний" характер компанії-нерезидента за фактичними обставинами, а також дослідити обставини справи відносно господарської діяльності компанії-нерезидента з урахуванням особливостей її провадження.
Аналогічний за змістом підхід до застосування норм права Верховний Суд неодноразово викладав у постановах, зокрема від 28 жовтня 2025 року у справі №560/10203/24, від 27 жовтня 2025 року у справі №120/7999/24, від 12 серпня 2025 року у справі №560/12637/24, від 18 грудня 2025 року у справі №120/6603/24, від 10 березня 2026 року у справі №460/8218/24.
Перевіряючи доводи касаційної скарги у межах підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
Досліджуючи спірні правовідносини, суди попередніх інстанцій проаналізували значний обсяг доказів, зокрема: кредитні договори між позивачем та первісним кредитором; договір реструктуризації заборгованості, яким змінено кредитора на AGROPROSPERIS 2 LIMITED; фінансову звітність AGROPROSPERIS 2 LIMITED; банківські виписки та рух коштів на рахунках цієї компанії; документи корпоративного управління компанії; довідки про резидентність, видані компетентним органом Республіки Кіпр; відповідні сертифікати, матеріали перевірки податкового органу.
Контролюючий орган у касаційній скарзі наполягає на тому, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED не є фактичним власником процентного доходу, оскільки джерелом фінансування компанії були кошти інших компаній групи, а процентні доходи, отримані від українських компаній, використовувались для здійснення корпоративних операцій, при цьому фактичний контроль та управління компанією здійснювалися поза межами Кіпру.
Однак суди першої та апеляційної інстанцій надали цим доводам належну правову оцінку та обґрунтовано відхилили їх.
Суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку твердженням контролюючого органу про те, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED є ланкою у структурі міжнародної групи компаній NCH (Кайманові Острови), створеною виключно з метою виведення процентного доходу з-під оподаткування шляхом випуску та викупу привілейованих акцій, встановили, що аналіз матеріалів справи не підтверджує наявності транзитності таких операцій, оскільки вони не мають "дзеркального" характеру та не свідчать про формальне переміщення коштів. Крім того, судами встановлено, що кредитні договори, на підставі яких AGROPROSPERIS 2 LIMITED отримувала дохід у вигляді процентів, є самостійними фінансовими інструментами, спрямованими на фінансування та поповнення обігових коштів українських підприємств, що відповідає основному та єдиному виду діяльності цієї компанії - наданню фінансування.
З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанція дійшла висновку, що відповідач не довів, а судами попередніх інстанцій не встановлено, що компанія нерезидент зобов`язана передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи, обставини справи підтверджують відсутність транзиту грошових коштів від AGROPROSPERIS 2 LIMITED, відповідно, підстави вважати, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу від ТОВ "ОЛЬВІЯЛАТІНВЕСТ", відсутні.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED була фактичним (бенефіціарним) отримувачем процентного доходу, а тому позивач правомірно застосував положення Конвенції між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр та утримав податок за ставкою 2 відсотки. 
Доводи ж касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій. Водночас такі доводи не спростовують установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального або процесуального права.
Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у наведених ним постановах, колегія суддів відхиляє з огляду на відсутність подібності правовідносин у зазначених справах та у справі, що переглядається.
Так, у постанові Верховного Суду від 27 липня 2020 року у справі №826/5911/18 предметом спору було оподаткування доходів нерезидента у вигляді роялті, сплачених за договором комерційної концесії, та застосування положень міжнародної угоди про уникнення подвійного оподаткування щодо такого виду доходу.
Натомість у справі, що переглядається, спір виник у зв`язку з оподаткуванням процентного доходу за кредитними правовідносинами та встановленням статусу бенефіціарного отримувача такого доходу, що свідчить про відмінність предмета спору та характеру правовідносин.
У постанові Верховного Суду від 18 березня 2025 року у справі №500/1744/24 суд дійшов висновків щодо відсутності у нерезидента статусу бенефіціарного власника доходу з огляду на встановлені судами обставини, що свідчили про його посередницький характер, зокрема фінансування діяльності за рахунок позик пов`язаних осіб та наявність зобов`язань щодо подальшого перерахування отриманих коштів іншим суб`єктам.
Натомість у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили відсутність доказів обов`язкового подальшого перерахування отриманого доходу іншим особам та відсутність транзитного характеру руху коштів.
У постанові Верховного Суду від 5 грудня 2023 року у справі №804/3765/16 суд досліджував обставини виплати процентного доходу нерезиденту у структурі фінансування, пов`язаній з випуском боргових цінних паперів на міжнародних ринках капіталу та наявністю відповідних зобов`язань перед власниками облігацій.
У справі, що переглядається, подібні обставини судами не встановлені.
Колегія суддів касаційної інстанції виходить з того, що наведені відповідачем правові позиції Верховного Суду пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених скаржниками рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.
Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судами одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не говорить про неправильне застосування норми матеріального права та/або порушення процесуальних норм, а лише вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.
Аналізуючи ж доводи скаржника в контексті підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: допущення судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права, внаслідок встановлення обставин щодо наявності бенефеціарного статусу власника доходу у компанії «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» на підставі неналежних та недостовірних доказів, колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що, по-перше, саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень в ході розгляду цієї справи покладається обов`язок спростування обставин та фактів, які ним заперечуються, а, по-друге, стверджуючи про порушення судами норм процесуального права в частині оцінки доказів, скаржник не наводить та не доводить жодних обставин, які б переконливо свідчили про неналежність чи не допустимість будь-якого письмового доказу, дослідженого судами.
За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Колегія суддів Верховного Суду не знайшла підстав для задоволення касаційної скарги контролюючого органу, рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення їх без змін.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів Верховного Суду виходить з того, що наведені відповідачем правові позиції Верховного Суду пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених скаржниками рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Постанову у повному обсязі складено 18 червня 2026 року.

Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді Н.Є.Блажівська
І.Л.Желтобрюх