ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №333/11050/25    Головуючий в 1 інст.Холод Р.С. 
Провадження №33/807/614/26       Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Іщенк Г.М., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього – адвоката ІщенкоГ.М. на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 коп.

Згідно з постановою суду, 10 листопада 2025 року, о 00-55 годині, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_3 , по вул.Героїв Національної Гвардії України, 2Б у м.Запоріжжі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився у встановленому законодавством порядку: на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою спеціального технічного приладу «Аlcotest Drager 6820» (результат – 0,58 ‰), з результатом не погодився. 
Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Іщенко Г.М. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що апелянт діяв у період дії правового режиму воєнного стану, виконуючи обов`язки військової служби та законні накази командування, що відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статті 65 Конституції України є безумовним конституційним обов`язком громадянина України. Лист командира військової частини прямо підтверджує службовий характер дій апелянта та наявність загрози у разі невиконання бойового розпорядження, при цьому суд першої інстанції не навів жодних мотивів відхилення або критичної оцінки цього доказу.
Факт короткочасного відхилення від маршруту з метою доставки близької особи не припиняв дії бойового наказу, не усував загрозу, для усунення якої здійснювався рух, не свідчив про відмову від виконання службових обов`язків та не змінював службової мети поїздки. Надання цьому епізоду вирішального значення є підміною правового аналізу оціночними судженнями та не відповідає вимогам оцінки доказів у їх сукупності.
Суд першої інстанції також не врахував, що воєнний стан є обставиною, яка істотно змінює правовий контекст оцінки поведінки військовослужбовця, оскільки в таких умовах виконання наказу має безумовний пріоритет, а швидкість реагування є критично важливою. Формальний підхід до аналізу маршруту руху без урахування зазначених обставин порушує принципи справедливості та пропорційності.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , не з`явився, захисник останнього – адвокат Іщенко Г.М. зазначила про обізнаність ОСОБА_1 про день, час та місце судового засідання, вважала за можливе розглядати справу апеляційним судом за відсутності ОСОБА_1 , зазначила про узгодженість вказаного питання та правової позиції між ним та ОСОБА_1 . 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 . 
Заслухавши аргументи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Іщенко Г.М., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №508532 від 10 листопада 2025 року, згідно яких встановлено час, дату та місце скоєння адміністративного правопорушення;
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, було проведено огляд останнього на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alkotest Drager 6820». Результат позитивний – 0,58‰, з чим ОСОБА_1 не погодився;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР від 10 листопада 2025 року (час направлення: 01 год. 08 хв.), згідно з якими було проведено огляд ОСОБА_1 за допомогою спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820», результат якого 0,58‰, повний медичний огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від його проходження. Підставою для проведення огляду став факт встановлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці;
- відеозаписом. 
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №2 УПП в Запорізькій області ДПП лейтенанта поліції Гаджилова А. від 10 листопада 2025 року, згідно з яким останній доповідає, що 10 листопада 2025 року під час несення служби у складі екіпажу «Хижак 251» спільно з капітаном поліції Скотаренко Вадимом Сергійовичем, о 00 годин 55 хвилин за адресою: проспект Героїв національної Гвардії України 2Б, згідно пункту 7 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено транспортний засіб: Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 , мобільний телефон НОМЕР_4 . Під час спілкування з яким було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, тест №3563 (0,58%), з результатом не згоден. Від проходження повного медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився на місці зупинки транспортного засобу. На водія ОСОБА_1 було складено протокол: ЕПР1 508532 за ч.1 ст.130 КУпАП (п.п.2.5 ПДР). Вилучено ПВ – Вхі 918821. Видано ТД – ТЗ 224992. Від керування відсторонений шляхом паркування автомобіля без порушень ПДР. Про повторність попереджений. Подія зафіксована на реєстратор мобільний Motorola Solutions VB 400 #470932 та 70mai.
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Як убачається з оскаржуваної постанови 18 грудня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив, що повністю визнає свою вину у вчиненні правопорушення та щиро кається у скоєному. Наразі він проходить військову службу та є учасником бойових дій. Для належного виконання службових обов`язків йому необхідно постійно користуватися транспортним засобом, зокрема для переміщення між підрозділами, доставки обладнання та виконання доручень командування. Позбавлення права керування транспортними засобами матиме для нього надмірно тяжкі наслідки та фактично унеможливить виконання значної частини службових обов`язків. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.
19 грудня 2025 року на адресу суду від захисника Іщенко Г.М. надійшли письмові пояснення, у яких вона зазначила, що ОСОБА_1 щиро кається у вчиненому та просить суд не позбавляти його права керування транспортними засобами у зв`язку з необхідністю виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини та відсіччю збройної агресії з боку рф. Під час спілкування з ОСОБА_1 їй стало відомо, що причиною його перебування у зазначений час поза місцем проживання було бажання провести жінку та подбати про її безпеку. Наведені обставини не заперечують факту вчинення правопорушення, однак свідчать про відсутність умислу на зневажання встановлених обмежень та про те, що допущене порушення стало наслідком особистого людського вчинку, а не зневаги до вимог законодавства.
14 січня 2026 року на адресу суду від захисника Іщенко Г.М. надійшло клопотання, в якому остання просила визнати дії ОСОБА_1 такими, що були вчинені в стані крайньої необхідності у розумінні ст.18 КУпАП та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні ОСОБА_1 просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, пояснивши, що у зв`язку з проходженням військової служби тривалий час не бачився зі своєю дівчиною. Напередодні події вона приїхала до м. Запоріжжя, він зустрів її, після чого вони разом випили шампанського. Пізніше він отримав бойове розпорядження командира, яке підлягало невідкладному виконанню. У зв`язку з цим він перервав зустріч із дівчиною та прийняв рішення сісти за кермо, щоб доставити її додому. У подальшому його було зупинено працівниками поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння. На місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу він пройшов огляд на стан сп`яніння. З отриманим результатом не погодився, вважаючи його завищеним, з огляду на те, що вживав лише шампанське. Від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я він відмовився у зв`язку з необхідністю невідкладно прибути до КСП для виконання бойового розпорядження. У судовому засіданні захисник Іщенко Г.М. просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення з підстав, викладених у письмовому клопотанні. У разі якщо суд дійде іншого висновку – просила врахувати наведені обставини як такі, що істотно пом`якшують відповідальність, та не застосовувати додаткове адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
При апеляційному розгляді справи захисник – адвокат Іщенко Г.М. навела доводи, що є аналогічними тим, які містяться в апеляційній скарзі. 
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заявлені стороною захисту при апеляційному розгляді справі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Доводи захисника - адвоката Іщенко Г.М., викладені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_1 вчинив певні дії в стані крайньої необхідності, суд апеляційної інстанції вважає такими, що суперечать фактичним обставинам справи.
Відповідно до вимог ст.18 КУпАП, крайня необхідність не є адміністративним правопорушенням, це дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є 
- вчинення дії з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 
- якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами;
- якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
За наявності усіх трьох наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 КУпАП.
В цій справі наявність таких обставин не доведена. Обставини, на які посилається сторона захисту, не можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності у розумінні вищевказаної статті. 
Більш того, як зазначає сторона захисту, ОСОБА_1 було допущено короткочасне відхилення від маршруту з метою доставки близької особи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що на запитання працівника поліції щодо підстав перебування на вулиці під час комендантської години ОСОБА_1 повідомив, що прямує додому.
Більш того, під час складання адміністративного матеріалу працівниками поліції, відомостей про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, останній не заявляв.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №508532, по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що пояснення надасть в суді. 
З долученого до протоколу відеозапису убачається, що зафіксовано рух транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_3 , та його зупинку. Перевіркою документів встановлено особу водія – ОСОБА_1 . У зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, які були озвучені поліцейським, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою, на що водій погодився. Поліцейським було здійснено контрольний забір повітря з метою перевірки справності спеціального технічного засобу, після чого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння. Озвучений поліцейським результат склав 0,58‰. Із зазначеним результатом ОСОБА_1 не погодився. Поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що водій відмовився. Працівник поліції попередив водія про наслідки відмови від проходження огляду в медичному закладі у вигляді складення стосовно протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. У подальшому, працівник поліції ще раз запитав ОСОБА_1 чи буде він проходити повний медичний огляд в закладі охорони здоров`я, на що останній знову відмовився.
Наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а доводи апелянта про протилежне є безпідставними та суперечать фактичним обставинам справи.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП  та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, додані до протоколу, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.
З будь-якими скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 також не звертався.
Отже, вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника – адвоката Іщенко Г.М. залишити без задоволення.
Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2026 року щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 333/11050/25