ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2672/24  Номер провадження 22-ц/814/1579/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б. Карпушина Г.Л., 

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (надалі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути заборгованість за загальною сумою 73454,84 грн., з яких сума кредиту 18300 грн., відсотки за користування кредитом 55154,84 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу 2422,40 грн.
Вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №7126161 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого позичальник отримав 13300 грн. на 360 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 .
03.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 7126161, відповідно до умов якої сторони збільшили суму кредиту на 5000 грн. Загальний розмір якого становить 18300 грн.
Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка, станом на 26.05.2024, становить 51604,64 грн. 
В зв`язку з невиконанням позичальником своїх боргових зобов`язань, 27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу № 27/05/24-Ф, відповідно до якого за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги за кредитним договором.
Зважаючи, що строк дії кредитного договору, право вимоги по якому перейшло до нового кредитора, не сплинув, позивачем як новим кредитором, було нараховано відсотки за користування кредитом за 60 днів в сумі 21850,20 грн.
В добровільному порядку заборгованість не була сплачена відповідачем, в зв`язку з чим товариство звернулося до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 23404,64 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір 775,30 грн. та витрати на правничу допомогу 3000 грн.
Ухвалюючи рішення суд стягнув заборгованість, обраховану первісним кредитором за вирахуванням сплачених позичальником коштів в сумі 28200 грн. та відмовив в стягненні заборгованості обрахованої новим кредитором. 

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Вказує про неналежність як доказів наданих відповідачем платіжних документів, оскільки надана в них інформація не відповідає дійсності, а відтак останні не заслуговують на увагу. 
Також зазначає про помилковість висновків суду щодо відсутності у позивача як нового кредитора права на нарахування відсотків в межах дії договору.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , укладено договір №7126161 про надання споживчого кредиту, згідно якого товариство надало позичальнику кредитні кошти в сумі 13300 грн. строком на 360 днів, шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну карту відповідача НОМЕР_1 . 
03.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №7126161, відповідно до умов якої сторони збільшили суму кредиту на 5000 грн. Загальний розмір якого становить 18300 грн. Кошти в сумі 5000 грн. також були перераховані на банківську карту НОМЕР_1 .
Кредитний договір та додаток до нього були підписані ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А7221.
27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу № 27/05/24-Ф, відповідно до якого за плату відступило право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним в тому числі з ОСОБА_1 .
Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка на момент переходу права вимоги по договору факторингу, станом на 26.06.2024, становила 51604,64 грн.
Також новим кредитором ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» після укладання договору факторингу було здійснено нарахування відсотків за 60 днів користування кредитними коштами в сумі 21850,20 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд, враховуючи неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, стягнув останню з врахуванням сплачених ним в погашення боргу 28200 грн. та відмовив в стягненні відсотків, обрахованих новим кредитором, мотивуючи тим, що новий кредитор має право на стягнення коштів, які перейшли йому по договору факторингу.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Матеріалами справи доводяться факти укладання між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору та додаткової угоди до нього, які були укладені в електронному вигляді та підписані позичальником, що останнім не заперечувалося.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження заборгованості позивачем було надано відповідний розрахунок по договору №7126161 здійснений первісним кредитором – ТОВ «Авентус Україна», з якого вбачається наявність заборгованості станом на 26.05.2024 в сумі 51604,64 грн., що складається з тіла кредиту – 18300 грн. та 33304,64 грн. заборгованості по відсоткам.
Заперечуючи вказаний розмір заборгованості ОСОБА_1 було надано платіжні інструкції про сплату коштів в сумі 28200 грн. чотирма платежами протягом листопада 2023 року.
Вказані документи є належними доказами, оскільки містять реквізити платника ОСОБА_1 та необхідні для зарахування код отримувача та рахунок отримувача, які були зазначені в додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту, як реквізити для оплати ТОВ «Авентус Україна». Також платіжні інструкції містять код документа, час та дату виконання платежу та підписання платником за допомогою електронного підпису.
З вказаних підстав доводи апеляційної скарги щодо неналежності зазначених доказів відхиляються колегією суддів.
Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що здійснені позичальником оплати на суму 28200 грн., здійснені 07.11, 13.11, 17.11 та 30.11.2023 не відображені в розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус України», який наданий суду як доказ існуючої заборгованості, тоді як факт такої оплати знайшов своє підтвердження ході судового перегляду. 
Таким чином висновок суду щодо необхідності зарахування проведених ОСОБА_1 платежів на погашення заборгованості та відповідно її зменшення на 28200 грн. є обґрунтованим та правомірним.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відмови в стягненні позивачу заборгованості в сумі 21850,20 грн., обрахованої за 60 днів ним, як новим кредитором, оскільки відмовляючи в цій частині суд зазначив, що позивачу перейшло лише право вимоги у розмірі, що зазначений в реєстрі боржників.
Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що кредитний договір було укладено на 360 днів, тобто він продовжував свою дію до 25.09.2024.
Враховуючи укладення між первісним кредитором та позивачем договору факторингу 27 05.2024, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» як нового кредитора перейшло право вимоги згідно реєстру боржників в сумі 51604,64 грн. та право на нарахування відсотків за користування коштами в межах строку дії договору, тобто до 25.09.2024.
Таким чином, позивач набув право на отримання від позичальника впродовж дії договору відсотків, розмір яких підлягає доведенню кредитором на загальних підставах як складова заборгованості. 
Разом з тим, згідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В даному випадку заявляючи вимогу про стягнення відсотків впродовж дії договору, тобто ще за 2 місяці в розмірі 21850,20 грн., позивачем як новим кредитором не було надало жодних належних доказів вказаної заборгованості.
Фактично товариство обмежилось лише посиланням в своїй позовній заяві на арифметичні дії та визначену загальну суму такої заборгованості, не надавши суду належних доказів її існування та обрахування, в зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю вимог в цій частині. 
Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи в частині висновків про відсутність у позивача права як нового кредитора на отримання відсотків впродовж дії договору, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови та зазначенням інших підстав для відмови в стягненні відсотків в розмірі 21850,20 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2025 року в частині відмови в стягненні відсотків в сумі 21850,20 грн. змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 14 травня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин