П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6716/26	

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,
повний текст судового рішення
складено 29.04.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Національна академія внутрішніх справ (далі НАВС) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 та просила:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь НАВС (IBAN UA288201720343151004200000175 в ДКС України, код ЄДРПОУ 08751177, призначення платежу: відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі ОСОБА_1 , згідно з Постановою КМУ від 12.04.2017 року №261) вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 81145,50 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу НАВС від 20.08.2020 №173о/с, ОСОБА_1 зараховано з 01.09.2020 здобувачем вищої освіти бакалавра денної форми навчання за державним замовленням.
Згідно з контрактом №20-599 від 22.09.2020 про здобуття освіти за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, укладеного між НАВС, як виконавцем, Головним управлінням Національної поліції України, як замовником, та ОСОБА_1 , предметом є підготовка за державним замовленням з поєднанням двох форм навчання (денна та заочна) здобувача вищої освіти освітнього ступеня бакалавра за спеціальністю "Правоохоронна діяльність".
Відповідно до пунктів 3.3.6, 3.3.7 цього контракту відповідач зобов`язувалася після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на службу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою, а у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції в період навчання на заочній формі та протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України, в особі виконавця, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію"
Відповідно до витягу з наказу НАВС від 12.04.2023 №445 наказано присудити ступінь вищої освіти бакалавра, видати документ про вищу освіту здобувачам ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» (державне замовлення, набір 2020 року), індивідуальною освітньою траєкторією «Кримінальна поліція» навчально-наукового інституту №1 та відрахувати у зв`язку із завершенням навчання ОСОБА_1 .
Матеріали справи містять довідку про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС від 12.04.2023, за період навчання ОСОБА_1 з 01.09.2020 по 12.04.2023, відповідно до якої вартість цих витрат становить 88779,89 грн. Підстави відшкодування витрат: ст.74 ЗУ «Про Національну поліцію», Постанова КМУ від 12.04.2017 №261. У довідці міститься підпис ОСОБА_1 із ознайомленням з сумою витрат.
Відповідно до наказу ГУНП в Херсонській області від 29.01.2026 №49о/с «Про особовий склад», ОСОБА_1 звільнено з 31.01.2026 згідно п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням, який був призначений відповідно до витягу з наказу від 13.04.2023 №155 о/с з 13.04.2023.
Матеріали справи містять повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої світи зі специфічними умовами навчання, відповідно до якого НАВС повідомила ОСОБА_1 про необхідність відшкодувати витрати протягом 30 діб у розмірі 81145,50 грн. Дата отримання адресатом: 30.01.2026.
Додатково проінформовано ОСОБА_1 про необхідність відшкодування витрат листом від 23.02.2026.
Також, матеріали справи містять посвідчення учасника бойових дій, видане на ім`я ОСОБА_1 від 19.02.2026 та довідку про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 04.11.2025 №3608/01/2-2025, відповідно до якої відповідач брав участь у таких заходах у вересні 2025 року.
Вважаючи дії відповідача щодо стягнення заборгованості протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством передбачено обов`язок курсантів вищих військових навчальних закладів відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням, у т.ч. отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. При цьому, доказів того, що відповідач відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі, або розпочав їх відшкодування, або звертався з питань відшкодування витрат з розстроченням платежу, до суду не надано, а тому суд дійшов до висновку, що ці витрати підлягають стягненню з нього в судовому порядку, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
В силу пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 №901-VІІІ вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції.
Статтею 74 Закону №580-VIII встановлено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Постановою КМУ від 12 квітня 2017 р. №261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №261), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (пункт 1).
Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС (пункт 2 Порядку №261).
Відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється, виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи (пункт 3 Порядку №261).
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку №261).
Пунктом 5 Порядку №261 передбачено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідача було повідомлено про обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ.
Вказане повідомлення відповідач отримав, про що свідчить його особистий підпис на повідомленні.
Матеріали справи також містять довідку про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ від 12.04.2023, за період навчання ОСОБА_1 з 01.09.2020 по 12.04.2023, відповідно до якої вартість цих витрат становить 88779,89 грн. Підстави відшкодування витрат: ст.74 ЗУ «Про Національну поліцію», постанова КМУ від 12.04.2017 №261. У довідці міститься підпис ОСОБА_1 із ознайомленням з сумою витрат.
При цьому відповідач зазначає, що позивач неправомірно хоче стягнути з нього витрати на навчання, оскільки він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.
Вказані доводи, на переконання колегії суддів, є безпідставними, оскільки зазначеними вище нормативно-правовими актами передбачено відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у навчальному закладі, яка навчалась за рахунок коштів державного бюджету і не відпрацювала трьох років за місцем розподілу саме в поліції.
Більш того, відповідач звільнений зі служби за власним бажанням, а не у зв`язку з призовом на військову службу.
Отже відповідач, не зважаючи на взятий на себе обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання), будучи ознайомленим про необхідність такого відшкодування, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, а тому таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Г.В. Семенюк