ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026  м. Дніпро Справа № 904/6221/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В.,
суддів: Кошлі А. О., Кучеренко О. І.,
розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 (повний текст рішення складено 27.02.2026, суддя Бєлік В. Г., м. Дніпро) у справі № 904/6221/25
за позовом Varnis OU (Варніс ОУ), Естонія, м. Таллінн 
до Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни, м. Дніпро 
про стягнення попередньої оплати ненаданих послуг у розмірі 72 994,50 грн, 

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Varnis OU (Варніс ОУ) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, у якій просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни 1 500 євро (еквівалентно 72 994 грн 50 коп. за курсом НБУ на дату складання позову (21.10.2025 курс НБУ 1 євро = 48 грн 6630 коп.), сплачених позивачем за рахунком № 1 від 07.10.2024 за послугу "дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки", які не були виконані.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача задля отримання послуг із дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки, сплатив виставлений рахунок № 1 від 07.10.2024 на суму 1 500 євро, проте послуги фактично надані не були: жодних звітів, аналітичних матеріалів або доказів виконання робіт позивач не отримав, акти приймання-передачі наданих послуг не підписувалися. 12 вересня 2025 року позивачем було направлено вимогу щодо повернення коштів, яка залишилася без задоволення.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Varnis OU (Варніс ОУ) (10120, Естонія, м. Таллінн, вулиця Туукрі, будинок 19, квартира 315, ЄДРПОУ 165651061) 1 500 євро (еквівалентно 72 994 грн 50 коп. за курсом НБУ на дату складання позову), а також 2 422,40 грн сплаченого судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що за правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг. Позивачем було сплачено виставлений відповідачем рахунок № 1 від 07.10.2024 за послугу "дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки" у розмірі 1 500 євро. Суд встановив, що послуги у вигляді будь-якої інформації, звіту, консультації тощо щодо дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки надані не були. Відповідачем не було надано жодних доказів, що позивач отримав надані послуги, що не підтверджується ні жодним відправленим документом, ні підписаним актом приймання-передачі (надання) послуг. Суд відхилив доводи відповідача про те, що рахунок № 1 від 07.10.2024 є одночасно актом приймання-передачі наданих послуг, зазначивши, що рахунок за своєю правовою природою не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а є лише пропозицією сплатити, а не підтвердженням виконання угоди. Суд також зазначив, що документ, наданий відповідачем, не містить жодних видів послуг із дослідження кон`юнктури ринку, а містить виключно інформацію про можливу вартість перевезень, що не відповідає предмету замовленої послуги. Суд дійшов висновку, що відповідач без правових підстав отримав від позивача кошти у сумі 1 500 євро, та застосував положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Фізична особа-підприємець Гордієнко Тетяна Вікторівна, звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 по справі № 904/6221/25 скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції повністю залишено поза увагою доводи відповідача відносно того, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Позивачем було визнано, що між сторонами виникли договірні правовідносини, однак позивач продовжував стверджувати, що грошові кошти відповідач отримав "безпідставно", зазначивши правовою підставою позову ст. 1212 ЦК України. Апелянт посилається на те, що ст. 1212 ЦК України передбачає вид позадоговірних зобов`язань, які виникають за умов набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутності для цього правових підстав. Апелянт наводить правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, згідно з якою договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, а також аналогічні висновки Верховного Суду у постановах від 25.04.2019 у справі № 904/2342/18 та від 12.02.2019 у справі № 910/20926/16. Зазначене, на думку апелянта, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо заборони суперечливої поведінки. Позивачем було сплачено рахунок відповідача № 1 від 07.10.2024, в якому зазначено строк надання послуг - з 01.09.2024 по 30.09.2024, а також те, що "цей рахунок є одночасно актом приймання-передачі наданих послуг" та "Виконавцем були надані такі послуги: дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки". В той же час позивач, діючи всупереч своєї попередньої поведінки, стверджує, що послуги не були надані. Апелянт посилається на доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), наводячи правові позиції Верховного Суду, зокрема постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц, а також постанови від 07.04.2023 у справі № 910/5172/19, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та інші, згідно з якими поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.
Апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції щодо ненадання відповідачем послуг є передчасними. Наприкінці серпня 2024 року позивач звернувся до відповідача з метою отримання інформаційних послуг щодо строків, вартості, можливих способів доставки медичного обладнання (поручнів до паралельних брусів та універсальних 2-модульних сходів) з Шанхаю, Китай, до України. На виконання досягнутих домовленостей відповідачем було здійснено аналіз існуючих на ринку пропозицій перевізників та експедиторських компаній, проведено переговори, за результатами яких складено звіт та направлено на розгляд позивачу. Після отримання звіту позивачем не було заявлено жодних зауважень, претензій чи заперечень щодо наданих послуг. Позивачем було враховано надану відповідачем інформацію та укладено з ТОВ "БИО-ТЕХНОЛОГИИ" специфікації на поставку обладнання, яке було доставлено з Китаю до України відповідно до рекомендацій відповідача - з порту Shanhai до Gdansk з подальшою доставкою контейнеровозом до України, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR). Починаючи з дати оплати послуг (08.10.2024) до 12.09.2025 (дата вимоги про повернення коштів), тобто протягом 11 місяців, позивач не звертався до відповідача з жодною вимогою щодо надання оплачених послуг та/або із претензіями щодо наданих послуг.
Апелянт зазначає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, які саме послуги були замовлені, за якими вихідними даними та в який строк вони мали бути надані. Предмет нібито інших, ніж надані відповідачем, послуг було сформовано позивачем лише з третьої спроби - у додаткових поясненнях від 05.01.2026, поданих після подання сторонами заяв по суті справи, і все одно без конкретики.
Апелянт наголошує, що відсутність підписаного замовником акту приймання-передачі наданих послуг не може бути підставою для задоволення позову, оскільки правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг), а не первинні документи. На підтвердження цього апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16, постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, постанови від 05.10.2023 у справі № 911/1981/20, від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21 та від 16.08.2023 у справі № 914/131/22.
Апелянт також звертає увагу на те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення послався на факт винесення адміністративною колегією Антимонопольного комітету України рішення від 31.03.2025 № 54/19-р/к про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу в розмірі 136 000 грн, що, на думку апелянта, взагалі не стосується предмету спору по справі № 904/6221/25, а отже суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі матеріалів іншої справи, до якої відповідач жодного відношення не має.
Крім того, апелянт зазначає, що засновником Varnis OU (позивач), який володіє 50 % статутного капіталу, є громадянин України Юрій Маркович, який одночасно є партнером Адвокатського об`єднання "Калита, Маркович і партнери", до якого також входить представник позивача. На думку апелянта, зазначена особа, будучи фахівцем у галузі права, діючи недобросовісно, намагається з формальної підстави (непідписання позивачем акту приймання-передачі наданих послуг) повернути грошові кошти, сплачені відповідачу за надані послуги.
Підсумовуючи, апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, при неповному дослідженні доказів, застосував формальний підхід до вирішення справи, з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, не врахував суперечливу поведінку позивача, відсутність доказів на підтвердження доводів позивача та наявність доказів надання послуг відповідачем.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Varnis OU (Варніс ОУ) подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.
Позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Суд першої інстанції, дослідивши всі надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів фактичного надання відповідачем послуг, за які було отримано грошові кошти. Апелянтом не надано жодного нового доказу, який би спростовував зазначений висновок суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність виконаного зобов`язання позивач зазначає, що ключовим є саме факт надання послуги як юридичного результату діяльності виконавця. Посилаючись на постанови Верховного Суду від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21 та від 05.10.2023 у справі № 911/1981/20, позивач наголошує, що визначальним є реальність господарської операції, яка має підтверджуватись належними доказами в їх сукупності. У даній справі відповідач не надав доказів обсягу та змісту замовлених послуг, результату їх виконання та передачі такого результату позивачу. Посилання на складення рахунку як "акту приймання-передачі" не підтверджує фактичного надання послуг, оскільки не відображає їх змісту, обсягу та результату.
Щодо правильності застосування ст. 1212 ЦК України позивач зазначає, що доводи апелянта про неможливість застосування зазначеної норми є помилковими. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, полягає в тому, що застосування ст. 1212 ЦК України виключається лише за наявності належного виконання договірного зобов`язання. У випадку, коли відсутній факт виконання зобов`язання, отримані кошти вважаються такими, що набуті без достатньої правової підстави. Саме такі обставини встановлені судом першої інстанції.
Позивач також зазначає, що посилання апелянта на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними, оскільки судом дотримано принцип змагальності сторін відповідно до ст. 13 ГПК України, усі надані сторонами докази були досліджені та оцінені відповідно до ст. 86 ГПК України, а висновки суду відповідають встановленим фактичним обставинам справи. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до правової позиції Верховного Суду не є підставою для скасування судового рішення.
Позивач вважає, що апелянтом не доведено наявності підстав для зміни або скасування судового рішення, передбачених ст. 277 ГПК України, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 у справі № 904/6221/25 є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим обставинам справи і нормам права.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Стефанів Т. В., судді: Кошля А. О., Кучеренко О. І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2026 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надати докази сплати судового збору у сумі 3633,60 грн, докази надсилання копії апеляційної скарги на адресу позивача -Varnis OU (Варніс ОУ), Естонія, м. Таллінн.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 у справі № 904/6221/25. Витребувано матеріали справи №904/6221/25 у Господарського суду Дніпропетровської області. Розгляд справи призначено у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
13.04.2026 матеріали справи № 904/6221/25 надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Varnis OU (Варніс ОУ) (Позивач) звернулося до ФОП Гордієнко Тетяни Вікторівни (Відповідач) задля отримання послуг із дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.
Varnis OU (Варніс ОУ) є юридичною особою, зареєстрованою згідно законодавства Естонії, основною діяльністю якої на території України є постачання медичного обладнання.
07.10.2024 відповідач виставила рахунок № 1 на суму 1 500 євро за послуги "дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки" з терміном оплати до 08.10.2024.
08.10.2024 позивач сплатив зазначену суму 1 500 євро на рахунок відповідача через Wise Europe SA (платіж № 1249381312).
У рахунку № 1 від 07.10.2024 зазначено строк надання послуг - з 01.09.2024 по 30.09.2024, а також те, що "цей рахунок є одночасно актом приймання-передачі наданих послуг".
12.09.2025 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу № 1209-1 щодо повернення коштів, якою встановлено п`ятиденний строк для добровільного повернення грошей.
У відповідь на вимогу Відповідач надіслала електронний лист із зазначенням, що " 07.10.2024 було складено акт виконаних робіт №1 за період 01.09.24-30.09.24, який підтверджує факт надання послуг з дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки, а Вимога про повернення коштів є безпідставною, оскільки послуги були фактично надані та підтверджені актом виконаних робіт".
Вимога залишилася без задоволення, кошти не повернуті.
За правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг у розумінні ст. 901 ЦК України.
Акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний обома сторонами, відсутній.
У зв`язку із зазначеним Позивач звернувся до Відповідача із вимогою про повернення грошових коштів та згодом із позовною заявою.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни 500 євро (еквівалентно 72 994 грн 50 коп. за курсом НБУ на дату складання позову (21.10.2025 курс НБУ 1 євро=48 грн 6630 коп.), а також 2 422,40 грн сплаченого судового збору.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026, яким позов Varnis OU (Варніс ОУ) до Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни про стягнення 1 500 євро попередньої оплати за ненадані послуги задоволено повністю.
В апеляційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом положень статті 1212 ЦК України до договірних правовідносин, неврахування суперечливої поведінки позивача, який після оплати рахунку, що, на думку відповідача, одночасно є актом приймання-передачі послуг, заявив про їх ненадання, а також на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи щодо фактичного надання послуг, відсутності претензій з боку позивача протягом тривалого часу та безпідставного посилання суду на рішення Антимонопольного комітету України.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду та вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим з огляду на таке.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг, предметом яких відповідно до рахунку №1 від 07.10.2024 було проведення дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки. Позивач виконав свій обов`язок щодо попередньої оплати послуг у сумі 1 500 євро, тоді як відповідач, на якого покладався обов`язок щодо надання відповідних послуг, не довів факту їх належного виконання.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язаний оплатити таку послугу. Згідно зі статтею 902 ЦК України саме виконавець несе обов`язок належного виконання зобов`язання.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачем були здійснені дослідження ринку медичного обладнання, проведений аналіз попиту, пропозиції, конкурентного середовища, вивчення громадської думки чи підготовлені аналітичні висновки та рекомендації, тобто виконані саме ті дії, які становили зміст замовленої послуги.
Наданий відповідачем документ щодо орієнтовної вартості перевезення товару не відповідає предмету замовлених послуг, не містить результатів дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки, не містить дати його складення та не підтверджує передачу будь-якого результату позивачу, а тому обґрунтовано не був прийнятий судом першої інстанції як належний доказ виконання зобов`язання.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що рахунок №1 від 07.10.2024, навіть за наявності застереження про те, що він одночасно є актом приймання-передачі послуг, сам по собі не підтверджує факту їх надання та прийняття замовником. Вказаний документ містить лише інформацію про найменування послуг та їх вартість, але не засвідчує фактичне виконання господарської операції.
При цьому відсутність підписаного позивачем акта приймання-передачі не є єдиною підставою для задоволення позову. Вирішальним є те, що відповідач не надав доказів фактичного виконання зобов`язання, зокрема не підтвердив направлення позивачу звітів, аналітичних матеріалів, результатів досліджень, проміжних напрацювань чи іншої документації, яка б свідчила про надання спірних послуг.
Доводи апелянта про те, що позивач протягом тривалого часу не заявляв претензій, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки сама по собі відсутність претензій не створює презумпції належного виконання договору та не звільняє виконавця від обов`язку довести факт надання послуг.
Колегія суддів не приймає до уваги та вважає безпідставними є також посилання апелянта на доктрину venire contra factum proprium, оскільки оплата рахунку свідчила про намір позивача отримати відповідні послуги, тоді як подальше звернення з вимогою про повернення сплачених коштів у зв`язку з їх ненаданням є реалізацією права на судовий захист і не може розцінюватися як суперечлива чи недобросовісна поведінка.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо неможливості застосування статті 1212 ЦК України.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України обмежує застосування інституту безпідставного збагачення у договірних правовідносинах, однак не виключає його застосування у випадках відсутності або відпадіння правової підстави для збереження майна.
Верховний Суд у постанові від 12.08.2021 у справі №910/17567/19 дійшов висновку, що у разі відсутності або відпадіння правової підстави для утримання майна застосуванню підлягають положення статті 1212 ЦК України.
У даному випадку підставою для перерахування коштів була домовленість сторін про надання послуг. Проте відповідач не довів факту їх виконання, а після отримання письмової вимоги позивача від 12.09.2025 №1209-1 грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим правова підстава для їх утримання відпала, а у відповідача виник обов`язок повернути безпідставно збережені кошти.
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду щодо пріоритету реального змісту господарської операції над первинними документами також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки у даному випадку відповідач не довів ані існування господарської операції з надання послуг, ані її змісту та результату. За відсутності доказів фактичного виконання послуг самі лише пояснення відповідача не можуть бути достатнім доказом виконання зобов`язання.
Не мають правового значення для правильного вирішення спору й доводи апелянта щодо особи засновника позивача та його професійної діяльності, оскільки зазначені обставини не входять до предмета доказування у цій справі та не впливають на встановлення факту виконання чи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного посилання суду першої інстанції на рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 31.03.2025 №54/19-р/к, оскільки наведені обставини не були визначальними для вирішення спору та не покладені в основу висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову.
Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, належним чином дослідив та оцінив подані сторонами докази, а також правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, однак не містять нових обставин чи доказів, які б спростовували встановлені судом факти або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
За таких обставин місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 500 євро (еквівалентно 72 994 грн 50 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 21.10.2025), а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів встановила, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 у справі № 904/6221/25 ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 

Судові витрати.
Відповідно до статті 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гордієнко Тетяни Вікторівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 у справі № 904/6221/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 у справі № 904/6221/25 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя А. О. КОШЛЯ 

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО