Справа № 466/3662/26
Провадження № 2/466/2898/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова 
в складі: головуючого судді Єзерського Р. Б.
при секретарі Свиті А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-
у с т а н о в и в:
23 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до законодавства України, до досягнення дітьми повноліття. 
Позовну заяву обґрунтовує тим, що Шевченківським районним судом м. Львова було видано судовий наказ у справі № 466/8052/24, № 2-н/466/1486/24 від 02 серпня 2024 року про стягнення з Відповідача на її користь аліментів на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу Відповідача. На даний час фактичний розмір аліментів, що стягується з пенсії Відповідача, становить 865,00 грн. на двох дітей щомісяця, що є вкрай недостатнім для забезпечення їхніх потреб та не відповідає мінімальному розміру аліментів, встановленому законодавством. З моменту ухвалення судового рішення істотно змінилися обставини, а саме: старша дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у коледжі на платній формі навчання, що потребує додаткових витрат. Крім того, дитина потребує постійного лікування бронхіальної астми та алергії, включаючи стаціонарне лікування та регулярний прийом лікарських засобів, що підтверджується відповідними витратами на лікування. Фактичні витрати на утримання дітей значно зросли у зв`язку з їх віком, витратами на навчання та лікування. Раніше Відповідач працював та сплачував аліменти у більшому розмірі, однак на даний час офіційно отримує лише пенсію, що призвело до істотного зменшення фактичного розміру аліментів. Вважає, що визначення розміру аліментів виключно виходячи з офіційного доходу Відповідача не забезпечує належного рівня утримання дітей та суперечить принципу пріоритетності інтересів дитини. Не працевлаштованість або отримання Відповідачем доходу лише у вигляді пенсії є його особистим вибором і не може погіршувати матеріальне забезпечення дітей, тому у зв`язку із вищенаведеним змушена звернутися до суду з даним позовом. 
12 червня 2026 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що єдиним його доходом є пенсія, він не працює, та має проблеми із здоров`ям. Зазначає, що частина пенсії стягується на аліменти, заборгованостей він немає. Зазначає, що він сам потребує догляду, кваліфікованої медичної допомоги і додаткового фінансового забезпечення як непрацюючий пенсіонер.
18 червня 2026 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, що розмір аліментів, які сплачує відповідач становить 865,00 грн на двох дітей щомісяця, є критично малим і не відповідає потребам підлітків, які зростають. Зазначає, що з часу винесення судового наказу істотно зросли потреби дітей, що підтверджується поданими до суду доказами. Діти стали старшими, збільшилися витрати на харчування, одяг, навчання, медичне забезпечення та інші необхідні потреби. Саме зміна потреб дітей є однією з передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів. Відповідач посилається на те, що є непрацюючим пенсіонером, хоча він є діючим підприємцем з 23.06.1997 року по теперішній час (29 років). Разом з тим, не працевлаштування є його особистим вибором, та саме по собі не звільняє від обов`язку належним чином утримувати дітей. Відповідач намагається перекласти відповідальність за утримання дітей виключно на неї, посилаючись на її статус ФОП. У відзиві Відповідач зазначає про лікування за кордоном та необхідність додаткових витрат на власне лікування. Водночас жодних документального підтвердження (медичних висновків, довідок про витрати на власне лікування) доказів понесення таких витрат або джерел їх фінансування до відзиву не додано. Також не надано доказів того, за чий рахунок здійснюється лікування за кордоном, його вартості та необхідності. Отже, наведені твердження є лише припущеннями та не підтверджені належними доказами.
Позивач ОСОБА_1 у матеріалах справи просить суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у такому.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно. 
02 серпня 2024 року Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ №466/8052/26 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Стягнення аліментів проводити з моменту пред`явлення заяви 01 серпня 2024 року до досягнення дітьми повноліття. 
У зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, навчанні старшої дитини у коледжі на платній формі навчання, а також у потребі на лікуванні бронхіальної астми та алергії старшої дитини та інших додаткових витрат спільних дітей, присуджені аліменти на утримання дітей відповідного віку у розмірі 865,00 грн. на двох дітей не забезпечують утримання дітей на належному рівні, тому позивач змушена звернутися до суду про збільшення їх розміру.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі №682/2454/22.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Суду України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшенні здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). 
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. 
При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.
З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, суду необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Згідно ст. 7 ЗУ « Про Державний бюджет України за 2026 рік», встановлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2817 гривень; дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень; працездатних осіб - 3328 гривень.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В судовому засіданні встановлено, що діти проживають з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на утриманні позивача. Відповідач проживає окремо, сплачує аліменти, заборгованостей по сплаті таких судом не встановлено, допомоги не вистачає для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. 
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що у відповідача значно змінилось матеріальне чи сімейне становище, зважаючи на його пенсійний вік, у якого як встановлено судом єдине джерело доходу є лише нарахування пенсії, тому підстав для зміни способу стягнення аліментів у суду немає, отже суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, які могли бути підставою для зміни визначеного розміру аліментів. 
Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються у разі відмови в позові на позивача. 
Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141, 263-265,268 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 про збільшення розміру аліментів – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

  Суддя	  	 Р.  Б.  Єзерський