КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року № 320/23556/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14328224021 від 16.12.2024 в частині нескасованих в адміністративному порядку штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 332 902,02 грн; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14327924021 від 16.12.2024; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14329324021 від 16.12.2024; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14328624021 від 16.12.2024; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14330024021 від 16.12.2024; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14329824021 від 16.12.2024; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14328524021 від 16.12.2024; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14328124021 від 16.12.2024; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 14327724021 від 16.12.2024; 
визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2024 № Ф-143296; 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16.12.2024 №14329724021 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску; 
визнати протиправною та скасувати вимогу Головного правління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 07.04.2025 № Ф-24450-2615.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки про нібито заниження ОСОБА_1 отриманого доходу в розмірі 467 788,73 грн, як зазначалося і в запереченнях, не знайшли свого підтвердження, а сам акт, на підставі якого складено податкові повідомлення-рішення, не містить жодного посилання на будь-який документ, який би підтверджував дійсний факт встановлених порушень податкового законодавства, не вказано періоду, у якому виявлено заниження отриманого доходу. Оскільки факт заниження ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2018 рік нічим не підтверджується, то, як вважає позивач, донарахування суми єдиного внеску, військового збору та податку на доходи фізичних осіб на вказану суму є неправомірним.
Крім того, позивач зазначив, що податкові правопорушення щодо декларування і заниження податку на додану вартість та, відповідно, акцизного податку теж не конкретизовано, не обґрунтовано та не підтверджено посиланнями на будь-які документи.
З огляду на формальний підхід до перевірки фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 , позивач вважає висновки ГУ ДПС у м. Києві, викладені у акті перевірки про начебто наявність порушень вимог податкового законодавства, непідтвердженими та спростовуються наданими документами і поясненнями, а оскаржувані рішення, які прийняті на підставі такого акту, є протиправними і підлягають скасуванню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Позивачем 12.09.2025 подано до суду заяву про уточнення (зміну) позовних вимог, яка обґрунтована тим, що ним оскаржується, окрім інших, податкове повідомлення-рішення від 16.12.2024 № 14328224021 в частині штрафних (фінансових) санкцій на суму 332 902,02 грн, оскільки в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення було скасоване рішенням ДПС України від 02.04.2025 № 9179/6/99-00-06-03-02-06 за результатами адміністративного оскарження. Разом з тим, на підставі вказаного рішення ДПС України, відповідачем винесено нове податкове повідомлення-рішення від 07.04.2025 № 3089924021. 
У зв`язку з цим, позивач уточнив пункт 1 позовних вимог та просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.04.2025 № 3089924021. Вказана заява прийнята судом та долучена до матеріалів справи.
Представником ГУ ДПС у м. Києві 16.06.2025 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.12.2024 №14327924021, №14329324021, №14328624021, №14330024021, №14329824021, №14328524021, №14328124021, №14327724021, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2024 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.12.2024 №14329724021.
Ухвалою суду від 24.06.2026 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Представником ГУ ДПС у м. Києві подано клопотання про закриття провадження в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 16.12.2024 №14328224021.
Ухвалою суду від 24.06.2026 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Представником ГУ ДПС у м. Києві 23.06.2025 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позовних вимог та зазначив, що у межах спірних правовідносин він діяв відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на встановлені в ході проведення документальної планової виїзної перевірки порушення позивачем податкового законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що не погоджується з доводами і аргументами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає, що останнім надано суб`єктивну оцінку діянням позивача без посилання та дослідження документів, які підтверджували б факт порушення ним вимог податкового законодавства, а тому просив задовольнити позов в повному обсязі.
Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні позову.
Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2023, відповідно до затвердженого плану перевірки, за результатами якої складено акт від 23.10.2024 №115667/Ж5/26-15-24-02-01/2992507380. 
Перевіркою встановлено наступні порушення:
п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період в розмірі 118872,89 грн, в т.ч.: за 2018р. - 84201,97 грн, за 2022р. - 34670,92 грн; 
п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за перевіряємий період в розмірі 9906,08 грн, в т.ч.: за 2018р. - 7016.83 грн, 2022р. - 2889,25 грн; 
п.1, п.4 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого не нараховано єдиний внесок із сум чистого доходу, що підлягає сплаті в сумі 145289,05 грн, в т.ч.: за 2018р. - 102913,48 грн, за 2022р. - 42375,57 грн;
п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49, ст.203 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за березень 2022р., квітень 2022р. та травень 2022р.;
пп.9.9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення», п. 187.1 ст. 187. п. 198.6 ст. 198, п.199.1. п. 199.4. п. 199.5 ст. 199, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-Vl, із змінами і доповненнями, платником податків занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 638245,00 грн, а саме: грудень 2018р. - 93558.00 грн, березень 2022р. - 2891,00 грн, квітень 2022р. – 43970,09 грн, травень 2022р. - 47991,00 грн., серпень 2023 375540,00 гри,, вересень 2023 74295,00 гри.
п.187.1 ст. 187, п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-Vl, із змінами і доповненнями, не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних за грудень 2018 року на суму ПДВ 93558,00 грн; не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму обсягу постачання 1371664,00 грн, а саме серпень 2023 року - 1371664,00 грн; 
п.1 ст.3 розділу II Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, зі змінами та доповненнями, - реалізація товарів без застосування РРО/КРРО/ПРРO у загальній сумі 590891,47 грн, в т.ч.: 2018р. - 590891,47 грн;
п.49.2-1 ст.49, ст.223 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-Vl, із змінами і доповненнями, несвоєчасно подані декларації з акцизного податку за березень 2022 року (2653);
п.216.9 ст.216 р.6 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-Vl, із змінами і доповненнями, занижено суми податкових зобов`язань з акцизного податку, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 29545,00 грн, в тому числі за грудень 2018 року - 29545,00 грн;
п. 44.1, п. 44.3, п.44.6 ст. 44 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-Vl, із змінами і доповненнями, надано не в повному обсязі на перевірку первинних документів про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платника податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів за перевіряємий період.
На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення: 
№ 14328224021 від 16.12.2024, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 885 800,39 грн; 
№ 14327924021 від 16.12.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем – акцизний податок на загальну суму 36 931,25 грн, з яких за податковими зобов`язаннями – 29 545,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями – 7386,25 грн;
№ 14329324021 від 16.12.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - військовий збір на загальну суму 12 382,60 грн, з яких за податковими зобов`язаннями – 9906,08 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями – 2476,52 грн;
№ 14328624021 від 16.12.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 148 591,11 грн, з яких за податковими зобов`язаннями – 118 872,89 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями – 29718,22 грн;
№ 14330024021 від 16.12.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем – податок на додану вартість на загальну суму 797 806,25 грн, з яких за податковими зобов`язаннями – 638 245,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями – 159 561,25 грн;
№ 14329824021 від 16.12.2024, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1020,00 грн; 
№ 14328524021 від 16.12.2024, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення термінів реєстрації податкових накладних у сумі 47 799,00 грн; 
№ 14328124021 від 16.12.2024, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 340,00 грн;
№ 14327724021 від 16.12.2024, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1020,00 грн. 
Також, ГУ ДПС у м. Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143296 від 16.12.2024, згідно якої необхідно сплатити недоїмку у розмірі 145 289,05 грн.
Крім того, ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 14329724021 від 16.12.2024 на суму 59931,85 грн.
Не погоджуючись із винесеними рішеннями, позивач подала скаргу до Державної податкової служби України 30.01.2025 на вказані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.
Рішенням Державної податкової служби України від 19.02.2025 № 4761/6/99-00-06-02-01-06 вирішено залишити без розгляду скаргу ОСОБА_1 від 30.01.2025 б/н в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2024 № Ф-143296 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.12.2024 № 14329724021.
Рішенням Державної податкової служби України від 20.02.2025 № 4984/6/99-00-06-01-02-06 залишено без розгляду скаргу адвоката Дем`янчук Г.В. в інтересах ОСОБА_1 від 30.01.2025 б/н в частині адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 16.12.2024 №14327924021, №14329324021, №14328624021, №14330024021, №14329824021, №14328524021, №14328124021, №14327724021.
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 02.04.2025 № 9179/6/99-00-06-03-02-06 скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.12.2024 № 14328224021 в часині застосованих штрафних (фінансових) санкцій у сумі 552 898,37 грн, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарга ОСОБА_1 – частково задоволена.
На підставі від 23.10.2024 №115667/Ж5/26-15-24-02-01/2992507380 та рішення Державної податкової служби України від 02.04.2025 № 9179/6/99-00-06-03-02-06, ГУ ДПС у м. Києві винесено нове податкове повідомлення-рішення від 07.04.2025 № 3089924021, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 332 902,02 грн. 
ГУ ДПС у м. Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.04.2025 № Ф-24450-2615, відповідно до якої необхідно сплатити заборгованість на загальну суму 178 953,06 грн, у тому числі недоїмка – 119 021,21 грн, штрафи – 59 931,85 грн.
Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 16.12.2024 №14327924021, №14329324021, №14328624021, №14330024021, №14329824021, №14328524021, №14328124021, №14327724021, від 07.04.2025 № 3089924021, рішення про застосування штрафних санкцій від 16.12.2024 № 14329724021 та вимоги по сплату боргу (недоїмки), такими, що прийнятті з порушенням вимог законодавства, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1. ст. 1 ПК України).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Пунктом 77.6 статті 77 ПК України визначено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 85.2. статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 85.4 статті 85 ПК України встановлено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт (п. 86.1 статті 86 ПК України).
Як вбачається з акту перевірки, відповідачем встановлено порушення п.1 ст.3 розділу II Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, зі змінами та доповненнями, в результаті чого застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 885 800,39 грн.
Перевіркою встановлено, що позивач в періоді з 01.01.2018 по 31.12.2023 здійснював діяльність у сфері роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.
Відповідно до банківських виписок на рахунок платника податків надходили кошти з призначенням платежу «Розрахунки з еквайрінгу».
Згідно з наданими до перевірки виписками про рух коштів по розрахункових рахунках ПАТ «Укрсоцбанк» р/р № НОМЕР_1 та АТ «Сенс банк» р/р № НОМЕР_2 встановлено, що на розрахункові рахунки надходили кошти за реалізований товар з призначенням платежу «еквайринг», які не проведено платником податків по РРО /ПРРО на загальну суму 590 891,47 грн в т.ч.: у 2018 році - 590 891,47 грн (згідно звітів РРО виторги РРО в безготівковій формі склали 447 207,68 грн, проведено розрахунків по банківських рахунках призначенням платежу «еквайринг» в сумі 1 038 099,15 грн (1038099,15 – 447207,68 = 590891,47).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі Закон №265/95-ВР):
розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;
місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.
Відповідно до статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані, зокрема: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Згідно з пп.9 п.3 розділу І Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Національного банку України 29.07.2022 №164 (далі - Положення № 164) еквайринг платіжних інструментів (далі - еквайринг) - платіжна послуга, що полягає у прийнятті платіжних інструментів, результатом якої є переказ коштів отримувачу та/або видача коштів у готівковій формі.
Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом (пп.11 п.3 розд. І Положення №164).
Еквайринг здійснюється уповноваженим банком - еквайром, який надає торговцю платіжні термінали (POS-термінали) для торгового еквайрингу.
Торговий еквайринг - це послуга, що дає можливість торговцям приймати безготівкові платежі за товари та послуги через термінали точок продажу платіжними картками.
Порядок здійснення еквайрингу з використанням електронних платіжних засобів (далі - ЕПЗ) регламентовано статтею 37 Закону України "Про платіжні послуги" від 30.06.2021 №1591-IX (далі - Закон №1591-IX).
За визначенням платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки (п.56 ч.1 ст.1 Закону №1591-IX).
Електронний платіжний засіб визначений як електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом (п.56 ч.1 ст.1 Закону №1591-IX).
Платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування, програмно-апаратне середовище мобільного телефону, інший пристрій), що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою (п.65 ч.1 ст.1 Закону №1591-IX).
Отже, POS-термінал дозволяє приймати оплату від покупців за місцем продажу товарів/послуг платіжними картками, якими ініціюється переказ коштів з рахунку покупця на рахунок торговця за посередництвом банка - екваєра.
Відтак, приймання платежів за допомогою POS- терміналу є прийманням від покупця платіжних карток, що як раз і є ознакою розрахункової операції у зв`язку з чим, всі еквайрингові платежі, потребують застосування РРО або ПРРО у встановленому Законом №265/95-ВР порядку.
Позивачем не надано суду необхідних документів та не спростовано вказані висновки акту перевірки жодними доказами.
Таким чином, висновки контролюючого органу про реалізацію товарів без застосування РРО у загальній сумі 590 891,47 грн є обґрунтованими.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за кожне наступне порушення.
Водночас, як уже зазначалось вище, позивачем здійснено реалізацію товарів без застосування РРО в період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2023, в результаті чого відповідачем нараховано штрафні санкції за вказаний період, який частково виходить за межі строків позовної давності. 
Вказані обставини встановлено Державною податковою службою України у рішенні від 02.04.2025 № 9179/6/99-00-06-03-02-06 та скасовано податкове повідомлення-рішення № 14328224021 від 16.12.2024 в частині штрафних санкцій, які застосовано за період, який виходить за межі строків позовної давності.
За результатами адміністративного оскарження ГУ ДПС у м. Києві винесено нове податкове повідомлення-рішення від 07.04.2025 № 3089924021, яким застосовано штрафні санкції у сумі 332 902,02 грн.
Враховуючи викладене, відповідачем доведено порушення позивачем законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг щодо реалізації товарів без застосування РРО, що свідчить про правомірність податкового повідомлення-рішення від 07.04.2025 № 3089924021. 
Окрім того, перевіркою встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та військового збору.
В період з 01.01.2018 по 31.05.2022 та з 01.08.2023 по 31.12.2023 платник податків ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 ПК України.
Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з пунктом 177.3 статті 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
У підпунктах 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.
Разом з тим, відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: 
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; 
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; 
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; 
документально не підтверджені витрати.
Згідно з пунктом 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Відповідно до підпунктів 16.1.2 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно алкогольними напоями та тютюновими виробами з 01.01.2018 по 31.05.2022 та з 01.08.2023 по 31.12.2023 на загальній системі оподаткування з 01.06.2022 по 31.07.2023 на спрощеній системі оподаткування.
За результатами перевірки декларацій про майновий стан і доходи, відомостей із центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів за формою 1-ДФ, даних податкової звітності, наявної інформації в ІКС «Податковий блок» режим «Виторги РРО», режим «Почекова інформація РРО» та наданих на перевірку банківських виписок про рух коштів на розрахункових рахунках, Z-звітів, сума загального оподатковуваного доходу сформована у результаті надходження коштів у безготівковій формі, як оплата за товари/послуги, та в готівковій формі з використанням реєстраторів розрахункових операцій та POS-терміналів.
За результатами перевірки правильності відображення в деклараціях про майновий стан та доходи загального оподатковуваного доходу від здійснення діяльності встановлено заниження платником податків ОСОБА_1 отриманого доходу в сумі 660 404,96 грн, в т.ч. за 2018 рік - 467788,73 грн, за 2022 рік - 192616,23 грн.
Розходження виникло за рахунок невідображення платником податків в складі отриманого доходу за 2018 рік - 467 788,73 грн, а саме надходження коштів на розрахунковий рахунок платника податку № НОМЕР_1 та №373003460000026000020788001 з призначенням платежу «еквайринг», що не проведено через РРО/ПРРО.
Крім того, перевіркою встановлено, що за 2022 рік платником податків до загального оподатковуваного доходу не включено кошти у розмірі 192616,23 грн, які надійшли на розрахунковий рахунок платника податків та проведено через РРО.
За результатами перевірки правильності відображення документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів платника податків ОСОБА_1 порушень не встановлено.
Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
У ході перевірки позивачем не надано ні пояснень щодо причин недекларування доходу, ні первинних документів, які спростували б висновки акту перевірки.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб є правильними, оскільки позивачем не задекларовано у повному обсязі, відповідно до вимог податкового законодавства дохід від провадження господарської діяльності, чим порушено п.177.2, п.177.4 статті 177 ПК України.
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно з підпунктами 1.1 – 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (ст. 163 ПК України).
Враховуючи те, що у ході судового розгляду справи відповідачем доведено у належний спосіб обставини щодо заниження чистого оподаткованого доходу на суму 660 404,96 грн, тому висновки контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку сплатити до бюджету військовий збір суд вважає обґрунтованими.
Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 16.12.2024 № 14328624021 та № 14329324021 винесені відповідно до чинного законодавства, правомірно та скасуванню не підлягають.
Перевіркою дотримання вимог законодавства щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, встановлено надання позивачем не в повному обсязі на перевірку первинних документів про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платника податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів за період з 01.01.2018 по 31.12.2023.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи протягом строків, визначених у пункті 44.3 статті 44 ПК України. 
Пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Позивачем не надано усіх необхідних документів на підтвердження отриманих доходів, видатків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів за перевіряємий період.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № 14327724021 від 16.12.2024 є правомірним та скасуванню не підлягає.
Також, перевіркою встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет, неподання податкових накладних для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та несвоєчасне подання податкових декларацій з податку на додану вартість.
За перевіряємий період платником податків ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість за 2018 рік в сумі 314749,00 грн, за 2019 рік в сумі 338513,00 грн, за 2020 рік в сумі 468700,00 грн, за 2021 рік в сумі 776339,00 грн, за 2022 рік в сумі 226606,00 грн., за 2023 рік в сумі 456992,00 грн.
Податкові зобов`язання формувались відповідно до пункту 187.1 статті 187 розділу V ПК України, тобто по події, що сталася раніше (дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку – дата оприбуткування коштів у касі платника податку, або дата відвантаження товарів).
ОСОБА_1 зареєстрована платником ПДВ з 04.01.2017, номер запису в Реєстрі 200319953. Призупинено реєстрацію ПДВ для платників єдиного податку 3 групи 2% на період воєнного, надзвичайного стану за заявою платника єдиного податку 31.05.2022 у зв`язку з переходом на спрощену систему оподаткування 3 групи 2%. 31.07.2023 припинено використання єдиного податку 3 гр. 2% та з 01.08.2023 платник податків зареєстрований платником ПДВ.
Відповідно до пп.9.5 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, а також від подання податкової звітності з податку на додану вартість, а їх реєстрація платником податку на додану вартість є призупиненою.
Під призупиненням реєстрації платником податку на додану вартість для цілей цього пункту розуміється, що для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, призупиняються права та обов`язки, встановлені розділом V та підрозділом 2 розділу XX цього Кодексу (у тому числі щодо формування податкового кредиту) на період використання особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом.
Операції, здійснені платником єдиного податку третьої групи, який використовує особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, вважаються такими, що не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Для осіб, реєстрація яких платником податку на додану вартість є призупиненою відповідно до цього пункту, обрахунок показників, визначених статтею 200-1 цього Кодексу, призупиняється на період використання особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом.
Відповідно до пп.9.9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України платник податку має право самостійно (шляхом подання заяви) відмовитися від використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому прийнято таке рішення. У такому разі платник податків вважається таким, що застосовує систему оподаткування, на якій він перебував до обрання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, крім випадку, якщо у заяві про відмову від використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, платник податку зазначив про перехід на сплату інших податків і зборів.
До платників податків, які відмовилися від використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, положення підпункту 298.8.8 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу не застосовуються.
Новоутворені суб`єкти господарювання, які бажають обрати спрощену систему оподаткування з урахуванням особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом, подають заяву за загальною процедурою, передбаченою цим Кодексом.
За товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість до початку застосування особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом, які використані (поставлені, реалізовані) платником єдиного податку третьої групи в період застосування особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом, в операціях, що не є об`єктом оподаткування, платник податку на додану вартість зобов`язаний не пізніше останнього дня звітного періоду, в якому здійснено відновлення його реєстрації платником податку на додану вартість, нарахувати податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу.
База оподаткування при нарахуванні податкових зобов`язань відповідно до абзацу четвертого цього підпункту за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. 
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: 
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до пункту 199.1 статті 199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
Згідно з пунктом 199.4 статті 199 ПК України платник податку за підсумками календарного року здійснює перерахунок частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, перерахунок частки здійснюється виходячи з фактичних обсягів оподатковуваних та неоподатковуваних операцій, проведених з початку поточного року до дати зняття з обліку. 
Відповідно до пункту 199.5 статті 199 ПК України частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях, визначена з урахуванням норм пунктів 199.2 - 199.4 статті 199 цього Кодексу, застосовується для проведення коригування сум податкових зобов`язань, зазначених у пункті 199.1 статті 199 цього Кодексу. Результати перерахунку сум податкових зобов`язань відображаються у податковій декларації за останній податковий період року. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, коригування відображається платником податку у податковій декларації останнього податкового періоду, коли відбулося зняття з обліку.
Як вбачається з матеріалів справи, платником податків при здійсненні діяльності на спрощеній системі оподаткування шляхом сплати єдиного податку 3 групи 2% на період воєнного, надзвичайного стану реалізовані товари, які придбані до переходу на спрощену систему оподаткування та віднесені до податкового кредиту, а саме за період з 01.06.2022 по 31.07.2023 реалізовано товару, який віднесено до податкового кредиту попереднього періоду, на суму 1 371 664,00 грн (20% - 274 333,00).
Також, встановлено, що податків ОСОБА_1 занижено обсяг продажу та податкові зобов`язання на суму 93558,00 грн, в т. ч. за грудень 2018 року - 93558,00 грн, надходження коштів на банківські рахунки як розрахунків з еквайрингу, що не проведено по РРО/ПРРО.
Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не спростовано жодними належними доказами висновків перевірки, суд вважає, що податковим органом на підставі та у спосіб, визначений приписами податкового законодавства, здійснено нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість, відтак підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № 14330024021 від 16.12.2024 відсутні.
Окрім того, відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України визначено, що платник податку – продавець при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
В порушення вимог п.201.10 ст.201 ПК України позивачем не виписано та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних за грудень 2018 на суму ПДВ 93558,00 грн.
Крім того, встановлено, що в порушення п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України платником не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму обсягу постачання 1371664,00 грн, а саме за серпень 2023 року - 1371664,00 грн.
Беручи до уваги вищевикладене, податкове повідомлення-рішення від 16.12.2024 № 14328524021 не підлягає скасуванню.
Щодо несвоєчасного подання податкових декларацій з податку на додану вартість суд зазначає, що згідно з підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Законом України від 12.05.2022 №2260-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» (далі - Закон №2260), який набрав чинності 27.05.2022, внесено зміни до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, встановлено особливості для справляння податків і зборів.
Зокрема, згідно з приписами підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 і 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої п. 46.2 ст. 46 Податкового кодексу України, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом № 2260 за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.
Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - Порядок №225) у разі неможливості виконання платником податків податкового обов`язку, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, платник податків подає не пізніше 30 вересня 2022 року заяву про відсутність такої можливості (крім виконання обов`язку щодо реєстрації акцизних накладних та/або подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, та/або подання заявки на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними тощо) разом з вичерпним переліком документів (копій документів), інформації, які передбачені Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - юридичної особи, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 №225 або Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - фізичної особи, зокрема самозайнятої особи, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 №225 (далі - Переліки документів) до контролюючого органу в порядку передбаченому пунктом 8 цього розділу.
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №225 встановлено, що контролюючий орган встановлює причинно-наслідковий зв`язок між обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що сталися в результаті збройної агресії Російської Федерації, безпосереднім впливом таких обставин саме на такого платника та можливістю виконання ним податкового обов`язку станом на дату, на яку припадає граничний термін виконання такого обов`язку, та керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає вмотивоване рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку (далі - Рішення) за формою, що додається.
Таким чином, у разі подання заяви, в якій конкретно визначено підстави неможливості виконання платником податків податкових обов`язків, саме контролюючий орган зобов`язаний встановити наявність чи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, які унеможливлюють виконання платником податкових обов`язків, що сталися в результаті збройної агресії Російської Федерації та можливістю виконувати свої податкові обов`язки.
Суд наголошує на тому, що згідно вимог чинного законодавства, платник податків звільняється від відповідальності щодо строків подання звітності, відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, тільки у разі прийняття контролюючим органом рішення щодо неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку.
В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві, а саме подано - 27.09.2023.
Доказів подання будь-яких заяв та документів щодо неможливості виконання своїх податкових обов`язків, у тому числі, відповідно до Порядку №225, до ГУ ДПС у м. Києві позивачем не надано.
Слід зазначити, що посилання на сам факт запровадження воєнного стану в Україні не може безумовно вважатись поважною причиною для звільнення від відповідальності за порушення строків подання звітності. 
До позовної заяви не надано належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного подання звітності.
Таким чином, висновки викладені у акті перевірки щодо порушення термінів подачі податкових декларацій з податку на додану вартість за березень 2022р., квітень 2022р. та травень 2022р. є обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення № 14329824021 від 16.12.2024 є правомірним та не підлягає скасуванню.
Щодо заниження акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання у роздрібній торгівлі підакцизних товарів та нарахування штрафу за неподання декларації з акцизного податку. 
Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - це продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об`єктах громадського харчування.
Підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Згідно з підпунктом 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 ПК України базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість та без урахування акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового Кодексу України.
Відповідно до пункту 216.9 статті 216 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", для безготівкових розрахунків - дата оформлення розрахункового документа на суму проведеної операції, який підтверджує факт продажу, товару, а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - дата надходження оплати за проданий товар.
Згідно з пунктом 217.1 статті 217 ПК України суми податку, що підлягають сплаті, з підакцизних товарів (продукції), вироблених на митній території України, а також реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі, визначаються платником податку самостійно, виходячи з об`єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку, що діють на дату виникнення податкових зобов`язань.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є платником акцизного податку та в період з 01.01.2018 по 31.12.2023 здійснювала господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно алкогольними напоями та тютюновими виробами.
Перевіркою встановлено, що декларації акцизного податку за лютий 2022р. (2653, 2651) фактично подано 09.06.2022, березень 2022р. (2653) фактично подано 20.09.2022, березень 2022р. (2651) фактично подано 20.07.2022, квітень 2022р. (2653, 2651) фактично подано 20.07.2022, травень 2022р. (2653, 2651) фактично подано 20.07.2022.
При цьому, позивачем не надано належних доказів щодо неможливості виконання своїх податкових обов`язків з подачі звітності, а також доказів повідомлення про це контролюючий орган у встановлені законодавством спосіб та порядок. 
Крім того, перевіркою правильності визначення сум податкових зобов`язань з акцизного податку, що підлягає сплаті до бюджету встановлено їх заниження в сумі 29545,00 грн, у тому числі за грудень 2018 – 29545,00 грн. 
Беручи до уваги наведені норми та враховуючи встановлені обставини справи щодо визначення податкових зобов`язань і несвоєчасне подання декларацій з акцизного податку, суд приходить до висновку, що податковим органом провомірно винесено податкові повідомлення-рішення від 16.12.2024№ 14327924021 та від 16.12.2024 № 14328124021, підстави для їх скасування відсутні.
Щодо донарахування єдиного соціального внеску, то таке здійснено контролюючим органом у зв`язку із заниженням позивачем чистого оподатковуваного доходу на суму 660 404,96 грн, який є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відтак, оскільки суд вважає доведеним заниження позивачем сум грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та правомірним донарахування ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб, відповідно, правомірними є вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 14329724021 від 16.12.2024. 
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваних рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем доведено суду правомірність прийняття оскаржуваних позивачем рішень, натомість останнім не доведено суду їх протиправність.
З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.
Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування рішень, - відмовити.
2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.