ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/14333/25 
Номер провадження 22-ц/816/1825/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Щербаченко М. В. (суддя-доповідач),
суддів - Сидоренко А. П. , Сізова Д. В. 
за участі секретаря судового засідання Чуприни В.І.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року у складі судді Бичкова І.Г., ухваленого в м. Суми, 
у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У вересні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі – ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») звернулося до суду з указаним позовом.
Позов мотивований тим, що 23.09.2019 між ТОВ « МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою укладено електронний кредитний договір № 358760361, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 8250 грн. на банківську картку, яку остання вказала у заявці при укладенні кредитного договору.
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладення договору ініціювала відповідачка, зайшовши перед укладенням кредитного договору за допомогою мережі інтернет на офіційний сайт первісного кредитора, на якому після реєстрації був створений особистий кабінет. У Заявці на отримання грошових коштів у кредит за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ОСОБА_1 заповнила та подала заявку, в якій вказала всі свої персональні дані. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля кредитний договорі між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Відповідачка не виконала належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором. 
28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого (з урахуванням додаткових угод до договору факторингу) до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором у розмірі, зазначеному в Реєстрі прав вимоги № 59 від 03.01.2020.
05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі, зазначеному в Реєстрі прав вимоги № 11 від 31.08.2023.
В подальшому 04.06.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу № 05/07/24, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 27 802 грн 50 коп., яка складається з: 8 250 грн – заборгованість по тілу кредиту; 14 536 грн 50 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Розрахунки заборгованості підготовлені первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».
Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу від відповідачки на погашення заборгованості за кредитним договором. 
Посилаючись на указані обставини, просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019 у розмірі 22 786 грн 50 коп. та судові витрати.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з указаним позовом з пропуском строку позовної давності, який сплив 23.10.2022.
Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 березня 2026 року стягнуто з ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
25.02.2026 ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» подало апеляційну скаргу в електронній формі, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі; судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 18 056 грн, а саме судовий збір у розмірі 6056 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн покласти на відповідачку.
Апеляційна скарга мотивована тим, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Судом першої інстанції не було враховано приписи пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими строки позовної давності були продовжені на строк дії карантину та зупинені на строк дії воєнного стану. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не установив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідачка відзив на апеляційну скаргу не подала, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
23 вересня 2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 на підставі Заявки на отримання грошових коштів у кредит був укладений Договір № 358760361 в електронній формі, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (а.с. 46, 52), за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальниці кредит без конкретної споживчої мети на суму 8250 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з пунктом 1.4 цього Договору.
Строк дії Договору починається з моменту його укладення та становить 30 днів. Кредит надається строком на 30 днів.
Відповідно до п. 1.4 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,34% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 Договору.
Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1 до Договору).
Відповідно до п. 4.2 Договору сторони погодили, що у випадку користування позичальницею кредитом понад строк, встановлений п. 1.3 Договору, або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальниці за цим Договором продовжується на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього Договору процентна ставка менша ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п. 1.4-1.5 Договору скасовуються з моменту їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,70% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення кредиту.
Згідно з п. 4.3 Договору зобов`язання позичальника зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,70% розповсюджується на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п. 1.3 Договору.
Проценти нараховані згідно п. 4.2 та п. 4.3 Договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 Договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні частини другої статті 625 ЦК України (п. 4.4 Договору).
Відповідно до платіжного доручення від 23.09.2019 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» суму кредиту в розмірі 8250 грн 00 коп. договору №358760361 від 23.09.2019 для зарахування на платіжу картку № 5168-75ХХ-ХХХХ-8419, без ПДВ, безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с. 39).
Відповідно до проведеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» розрахунку заборгованості відповідачки за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019, загальний розмір заборгованості станом на 03.01.2020 становить 22 737 грн, з яких: 8250 грн - за тілом кредиту; 14 627 грн – за відсотками (а.с. 60-61).
28.11.2018 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах права вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 21-23).
Крім того, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено додаткову угоду від 28 листопада 2019 року №19, якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. 
Відповідно до пункту 1.3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 «Право вимоги» - означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги (п. 4.1 договору факторингу).
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 59 від 03.01.2020 до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 358760361 від 23.09.2019 на загальну суму 22 877 грн 25 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 8250 грн, 14 627 грн 25 коп. – заборгованість по відсоткам (а.с. 19-20).
Згідно з розрахунком ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019 станом на 31.08.2023 за тілом кредиту становить 8250 грн, за відсотками – 14 536 грн 50 коп. (а.с. 59).
05 серпня 2020 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) укладений договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (а.с. 15-17).
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 05/0820-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному Додатку.
Згідно з Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 358760361 від 23.09.2019 на загальну суму 22 877 грн 25 коп.. з яких: заборгованість по тілу кредиту – 8250 грн, 14 536 грн 50 коп. – заборгованість по відсоткам (а.с. 13-14).
04 червня 2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (клієнт) укладений договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 9-11).
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п. 1.2 договору факторингу № 04/06/25-Ю перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта-приймання передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 
04.06.2025 ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 (а.с. 64).
Позивачем надано докази сплати суми фінансування за договором факторингу № 04/06/25-Ю (а.с. 62-63).
Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю, складеним 04.06.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за договором № 358760361 від 23.09.2019 на загальну суму 27 802 грн 50 коп.. з яких: заборгованість по тілу кредиту – 8250 грн; 14 536 грн 50 коп. – заборгованість по відсоткам; пеня, штрафи – 5016 грн (а.с. 67).
Відповідно до розрахунку позивача заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019 станом на 27.06.2025 становить 27 802 грн 50 коп., з яких: прострочене тіло – 8250 грн; прострочені відсотки – 14 536 грн 50 коп., штрафні санкції – 5016 грн (а.с. 58).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним критеріям оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на таке.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції посилаючись на те, що відповідачка подала заяву про застосування строку позовної давності, дійшов висновку про те, що позивач, звертаючись 03.09.2025 року із позовом до суду пропустив строк позовної давності, який закінчився 23.10.2022 у зв`язку із наданням відповідачці кредиту строком до 23.10.2019 року.
За приписами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
7-1) чи є підстави для здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 453-1 цього Кодексу;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Суд першої інстанції всупереч вимогам статті 264 ЦПК України не вирішив питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідачки та якими доказами вони підтверджуються.
Суд обмежився лише констатацією того, що відповідачка отримала 23.09.2019 року кредит в сумі 8250 грн 00 коп. на строк 30 днів і дійшов висновку про пропуск строк позовної давності. Не надано оцінки доводам позивача та запереченням відповідачки, які викладені у відзиві на позов. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц).
Водночас суд першої інстанції перш ніж вирішувати заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності не з`ясував і не зазначив у судовому рішенні чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.
В апеляційній скарзі позивач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Для вирішення указаних вимог апеляційної скарги перш ніж оцінювати питання застосування позовної давності та перевіряти висновки місцевого суду у цьому контексті, апеляційному суду належить вирішити питання чи підлягає захисту право позивача шляхом стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі, чого не зробив у порушення статей 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві, поданому її представником ОСОБА_3 зазначала, що позивачем не доведено того, що після укладення кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог, а наданий кредитний договір від 23.09.2019 № 358760361 та платіжне доручення від платника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вважала неналежними та недостовірними доказами.
Натомість в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 надала інші пояснення, ніж викладено у відзиві на позов, за змістом яких відповідачка визнала, що отримувала від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредит в сумі 8250 грн 00 коп. При цьому стверджувала, що повернула половину отриманих коштів у вересні 2019 року, а решту суми оплатила протягом жовтня-грудня 2019 року і станом на грудень 2019 року в особистому кабінеті за її твердженням не було відомостей про наявність заборгованості за кредитним договором від 23.09.2019 року №358760361. ОСОБА_1 зазначила, що вважає, що виконала свої зобов`язання перед первісним кредитором, про відступлення прав вимог до позивача їй нічого невідомо, тому його вимоги вважає необґрунтованими. Доказів здійснених платежів з її рахунку в АТ «Приватбанк» протягом вересня-грудня 2019 року не може надати, оскільки працівник банку повідомив, що термін зберігання указаних квитанцій минув, а у виписці по карті не відображається отримувач коштів.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 № 334/3056/15).
Позивач надав докази на підтвердження виконання первісним кредитором умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів, зокрема, платіжне доручення №38ec329b-74c4-47ad-9716-3cc789a5888b від 23.09.2019 року, яке підтверджує, що платник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з рахунку АТ «Приватбанк» перераховує 8250 грн 00 коп. на рахунок НОМЕР_1 отримувача ОСОБА_1 (а.с.39). Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду визнала факт отримання кредиту в сумі 8250 грн 00 коп., що відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України дає підстави вважати указану обставину, яка не підлягає доказуванню.
Відсотки за користування кредитом нараховані за період з 23.09.2019 по 23.10.2019 року за ставкою 1,34 % по 110 грн 55 коп. в день відповідно до пунктів 1.2-1.3 Кредитного договору від 23.09.2019 № 358760361, а з 23.10.2019 по 03.01.2020 за ставкою 1,7 % по 140 грн 25 коп. відповідно до пунктів 4.2-4.4 указаного договору, які нараховані як проценти після закінчення строку кредитування за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України (а.с.59- 61).
Отже, оскільки ОСОБА_1 на спростування вказаного розрахунку не надала власного розрахунку та доказів, що підтверджують повернення позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 8250 грн 00 коп., за відсотками – 14 536 грн 50 коп.
У відзиві на позов, який поданий представником відповідачки адвокатом Четвертак Л.М. остання також просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач є неналежним, оскільки Договір факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладений 28.11.2018, тоді як кредитний договір між первісним кредитором і ОСОБА_1 , був укладений 23.09.2019 року, тобто після відступлення прав вимоги (а.с.85-90).
Апеляційний суд відхиляє указані доводи сторони відповідача зважаючи на такі мотиви.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Отже, допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. 
Майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Указані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25.
У справі, яка переглядається, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» вчинено договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 (а.с.21-22). 
Умовами пункту 1.3 договору факторингу від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 28 листопада 2019 року №19, якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року (а.с.23 зворотній бік аркуша). 
Після цього ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2020 року № 26, якою викладено договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 у новій редакції, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року (а.с.24-26).
Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 59 від 03.01.2020 до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 358760361 від 23.09.2019 на загальну суму 22 877 грн 25 коп.
Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передано ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за договором кредиту від № 358760361 від 23.09.2019 у межах строку дії договору факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, що виникла в майбутньому. 
Внаслідок послідовного укладення договорів факторингу право вимоги за договором кредиту між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від № 358760361 від 23.09.2019 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача ТОВ «Юніт Капітал».
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
У контексті наведеного, доводи відповідачки про те, що їй не було відомо про відступлення прав вимоги від первісного кредитора іншим особам не мають правового значення, оскільки відповідачка не звільняється від обов`язку виконання зобов`язань за кредитним договором перед новим кредитором, доказів виконання яких ОСОБА_1 суд не надала.
Необґрунтованими є доводи сторони позивача стосовно ненадання доказів виконання сплати ціни продажу факторами відповідним клієнтам.
За умовами договорів факторингу, які надані позивачем, перехід права вимоги від клієнта до фактора відбувається в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог за формою, що установлена договором.
Указані Реєстри прав вимог за формою установлено договорами факторингу позивач надав разом з позовною заявою.
Доводи відповідача про відсутність у матеріалах справи Реєстру прав вимог та Акту прийому – передачі реєстру боржників за Договором факторингу від 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» на підтвердження переходу прав вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» апеляційний суд відхиляє. Матеріали справи містять Реєстр прав вимоги № 59 від 03.01.2020 складений на виконання Договору факторингу від 28.11.2018, в якому зазначені дані відповідачки та вимоги за договором від № 358760361 від 23.09.2019 (а.с.19, 20). Крім того, за умовами Договору факторингу від 28.11.2018 права вимоги переходять після підписання сторонами договору лише Реєстру прав вимоги. Складання також і Акту прийому – передачі реєстру боржників указаним договором не передбачено.
Поряд з аналіз матеріалів справи свідчить, що позивач надав докази сплати ціни продажу факторами відповідним клієнтам за договорами факторингу від 05 серпня 2020 року та від 26 грудня 2024 року, зокрема, платіжну інструкцію від 31 серпня 2023 року № 4586 за договором факторингу від 05 серпня 2020 року (а.с. 112) та платіжні інструкції від 10.06.2025 року, 11.06.2025 року, 19.06.2025 року та від 25.06.2025 року за договором факторингу від 04 червня 2025 року (а.с.62, 63).
Тому апеляційний суд дійшов висновку про доведеність переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача, а тому доводи відповідача про те, що ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем апеляційний суд відхиляє як помилкові.
Щодо доводів апеляційної скарги щодо позовної давності, апеляційний суд зазначає таке.
Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов безпідставного висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності.
Так, стаття 256 ЦК України передбачає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено і триває надалі.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Підсумовуючи, апеляційний суд зазначає, що з 02.04.2020 року по 30.06.2023 року включно на території України було установлено карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, а з 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан, на період дії якого перебіг позовної давності від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року продовжено, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився до набрання чинності 04 вересня 2025 року Законом України № 4434. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон № 4434, яким було виключено пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та відновлено перебіг строків позовної давності.
У справі, яка переглядається, позивач, звернувшись до суду 03 вересня 2025 року не пропустив трирічний строк позовної давності за вимогами за Кредитним договором від 23.09.2019 № 358760361, оскільки станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судом обґрунтованими позовними вимогами не закінчився і з 04 вересня 2025 року відновив свій перебіг.
Отже, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги повністю.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України). 
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
У цій справі, крім оскаржуваного рішення від 26 січня 2026 року, місцевим судом після подання позивачем апеляційної скарги також було ухвалене додаткове рішення від 26.03.2026 року, яким за заявою відповідачки було вирішено питання розподілу її витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу і підлягає скасуванню. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі №922/3289/21. 
З урахуванням того, що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року підлягає скасуванню, то додаткове рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 23 березня 2026 року також належить скасувати.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України). 
Позивач при зверненні до суду першої інстанції сплатив 2422 грн 40 коп. судового збору, за подання апеляції - 3633 грн 60 коп. судового збору.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути всю суму сплаченого позивачем судового збору за подання позову та апеляційної скарги.
Крім того, позивач у позові просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн 00 коп.
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до частин три, чотири статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
З матеріалів справи установлено, що позивачем з Адвокатським Бюро «Тараненко та Партнери» 05 червня 2025 року був укладений Договір про надання правової допомоги № 05/06/25-01, додатком якого є протокол погодження вартості відповідних видів послуг. Відповідно до Додаткової угоди 05.06.2025 року до указаного Договору указане адвокатське бюро зобов`язується юридичну допомогу по захисту права та інтересів Клієнта з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій по справах про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 № 358760361 від 23.09.2019 (а.с.56, 57).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача, крім копії указаного Договору та додаткової угоди до нього надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І. № 4956 від 24.04.2012 року (а.с.53, 54); Акт прийому-передачі наданих послуг з Детальним описом наданих послуг (складання позовної заяви, вивчення матеріалів за кредитним договором, підготовка адвокатського запиту, підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів) на суму 7000 грн 00 коп. (а.с.55).
Відповідачка у відзиві на позов заперечила проти стягнення указаної суми витрат посилаючись на те, що розмір гонорару визначений адвокатом, є значно завищеним, оскільки перелік документів на ознайомлення є незначним та час для підготовки позовної заяви є значно завищеним, оскільки адвокат позивача виходячи з умов вищезазначеного договору, систематично подає аналогічні позови в інтересах позивача за тими ж підставами відносно інших осіб.
Апеляційний суд звертає увагу, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, доводи сторони відповідача, апеляційний суд дійшов переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на незначну складність справи, сталу судову практику у спірних правовідносинах, обсяг наданих послуг, тому апеляційний суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції підлягає зменшенню до 3000 грн 00 коп.
Оскільки позов задоволено повністю з відповідачки на користь позивача слід стягнути указану суму витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись вимогами статей 141, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року та додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 березня 2026 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №358760361 від 23.09.2019 року у розмірі 22 786 грн 50 коп., яка складається із суми боргу за тілом кредиту в сумі 8250 грн 00 коп., суми заборгованості за відсотками 14536 грн 50 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» 2422 грн 40 коп. судового збору, понесеного в суді першої інстанції, 3633 грн 60 коп., понесеного в суді апеляційної інстанції та 3000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови суду складений 15 травня 2026 року.

Головуючий   	М. В. Щербаченко	

Судді А. П. Сидоренко 

Д. В. Сізов