Справа № 541/672/26
Номер провадження 2-а/541/19/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

28 травня 2026 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Морозовської О.А.,
за участю секретаря судового засідання Калініченко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Карпенка Сергія Анатолійовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
встановив:
ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Карпенка Сергія Анатолійовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, мотивуючи свої вимоги наступним. 21 лютого 2026 року Відповідачем по справі № 1 позивачу вручено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6703025, згідно якої позивача визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч 1 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у сумі 340 гривень. Зазначена постанова була винесена Відповідачем по справі № 1. Позивач не погоджується з постановою, оскільки вона винесена з явними порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи і підлягає скасуванню враховуючи, що позивач не порушував правил дорожнього руху України; зупинка транспортного засобу з огляду на положення ст. 35 Закону України «Про національну Поліцію» була явно безпідставною, що являється самостійною обставиною вважати усі наступні дії поліцейських неправомірними за правовим принципом «плодів отруєного дерева»; фактично самого розгляду справи з дотриманням вимог ст. 245-249, 251,268, 252, 271 КУпАП не було, а відбулось механічне винесення постанови без всебічного повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, без оцінки і аналізу доказів; при винесенні постанови права особи яка присягається до адміністративної відповідальності не роз`яснювалися, також було грубо порушено закріплене ст. 59 Конституції України, та ст. 271 КУпАП, право на захист. Фактично Відповідачем №1 було грубо знехтувано закріпленим в ст. 7 КУпАП принципу що провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі сурового дотримання законності. Відповідачем № 1 не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, та наданні доказів що в свою чергу є порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Належна реалізація прав, встановлених ст. 268 КУпАП, у випадку їх роз`яснення до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, мала можливість вплинути на прийняте рішення по справі про адміністративне правопорушення. На думку позивача, за обставин, коли суб`єктом владних повноважень було розглянуто справу з істотним порушенням вищезазначених норм, його постанова не може визнаватися законною і обгрунтованою, а тому підлягає скасуванню за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6703025 від 21.02.2026 року та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань понесені ним судові витрати у сумі п`ять тисяч гривень, які полягають у сплаті гонорару адвоката.
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача Головного управління національної поліції в Полтавській області Школяр Д.В. подала через систему «Електронний суд» 13 березня 2026 року до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що Головне управління Національної поліції в Полтавській області позовних вимог ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі з огляду на наступне. 21.02.2026 приблизно о 18:45 год. в с. Великі Сорочинці, вул. Миргородська, 34 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2110 д.н.з. НОМЕР_1 з несправним засобом пасивної безпеки, а саме ременем безпеки, чим порушив п. 31.4.7. ПДР України (ремені безпеки не в робочому стані або мають видимі надриви на лямках) чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Поліцейським будо зупинено позивача відповідно до п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», позивач не був пристебнутий ременем безпеки, в подальшому з`ясувалось, що ремінь безпеки був не в робочому стані, що підтверджується на 01:46 хв відеозапису export-3ahc6. Також звертаємо увагу суду, що з наданого відеозапису вбачається, що позивач жодного разу не заперечив факт не працюючого ременя безпеки. Під час розгляду справи, поліцейським було роз`яснено позивачу його права та обов`язки, та складено відносно позивача постанову серії ЕНА № 6703025 за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Стосовно витрат на правничу допомог представник відповідача зазначила, що дана справа є справою незначної складності, провадження здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. Відомості єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua містить численні рішення судів з аналогічного предмету спору, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Адвокат не ознайомлювався з матеріалами справи, не подавав клопотань та інших процесуальних документів. Подання відповіді на відзив у цій категорії адміністративних справ не передбачено. Беручи до уваги час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні та регіоні, тривалість розгляду справи судом можна зробити висновок про надмірність заявленого розміру судових витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи. В той же час, у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов` язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Проте, сторона відповідача вважає, що в даному випадку позивачем не надано жодного доказу на спростування обставин, які викладені в оскаржуваній постанові відповідача, а також доказів відсутності факту вчинення ним адміністративного правопорушення. Таким чином, постанову серії ЕНА № 670325 винесено згідно зі ст. 258, 280 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують. Факт вчинення правопорушення є доведеним поза розумним сумнівом. Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с. 24-30).
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача – адвокат Яковенко Г.М. подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, наполягав на задоволенні адміністративного позову.
Відповідач поліцейський Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Карпенко Сергій Анатолійовича та представник відповідачаГоловного управління національної поліції в Полтавській області в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. У відзиві на позовну заяву представник відповідачаГоловного управління національної поліції в Полтавській області просив розгляд справи проводити без участі представника Головного управління національної поліції в Полтавській області.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина третя статті 268 КАС України). Враховуючи зазначене, суд розглянув справу без участі позивача та відповідачів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою від 21 лютого 2026 року серії ЕНА № 6703025 ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грнза порушення п. 31.4.7 Правил дорожнього руху. За те, що ОСОБА_1 21 лютого 2026 року о 18 год 45 хв в с. Великі Сорочинці по вул. Миргородська, 2, керував транспортним засобом ВАЗ 21150 д.н.з. НОМЕР_1 з несправним засобом пасивної безпеки, а саме: ременем безпеки, чим порушив п. 31.4.7 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП (а.с. 4).
Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, в тому числі визначені частиною другою статті 121 Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як передбачає ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністрації, правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному закон порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність, адміністративного правопорушення, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Позивач, оспорює факт вчинення ним адміністративного правопорушення, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу на обґрунтування своєї позиції, щодо не вчинення ним порушення п. 31.4.7 Правил дорожнього руху, порушення працівниками поліції порядку розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності та порушення права позивача на захист до суду не надав.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідачем, як доказ правомірності дій поліцейського, в суд було надано відеозапис з нагрудної відеокамери (бодікамери) по факту порушення позивачем Правил дорожнього руху та по факту розгляду справи про адміністративне правопорушення, який додано до постанови від 21 лютого 2026 року серії ЕНА № 6703025. 
Так, на відеозаписі з нагрудної відеокамери (бодікамери) поліцейського зафіксовано факт зупинки поліцейським позивача відповідно до п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», позивач не був пристебнутий ременем безпеки, в подальшому з`ясувалось, що ремінь безпеки був не в робочому стані, що підтверджується на 01:46 хв відеозапису export-3ahc6. З наданого відеозапису вбачається, що позивач жодного разу не заперечив факт не працюючого ременя безпеки.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У відповідності до вимог ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме, порушення вимог п. 31.4.7 Правил дорожнього руху, поліцейським Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Карпенком С.А. було розглянуто адміністративну справу за місцем вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 276 КУпАП. Прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Згідно з підпунктом «з» п. 31.4.7 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, інші елементи конструкції: з) ремені безпеки не в робочому стані або мають видимі надриви на лямках.
У відповідності до ч. 1 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн накладено на позивача в межах санкції статті, встановленої ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, приходить до переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Судом встановлено, що відповідачем, як посадовою особою, суб`єкта владних повноважень рішення якого оскаржуються, надані беззаперечні докази, які підтвердили правомірність його дій, та що позивач вчинив адміністративне правопорушення порушивши п. 31.4.7 Правил дорожнього руху, а саме, надано відеозапис на якому зафіксований факт порушення позивачем п. 31.4.7 Правил дорожнього руху. Оскаржувана постанова містить інформацію про відеофіксацію правопорушення, в пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відео з нагрудної бодікамери номер 905691, яке було надано суду. 
На підставі вищезазначеного, судом встановлено, що в діях позивача є порушення п. 31.4.7 Правил дорожнього руху та наявні підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП. 
Отже, в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеозаписом з нагрудної бодікамери номер 905691 поліцейського, який виносив постанову про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності. Відтак, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21 лютого 2026 року серії ЕНА № 6703025 є законною, обґрунтованою та винесена поліцейським Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Карпенком С.А. на підставі, у межах своїх повноважень з дотриманням вимог ст.ст. 280, 283 КУпАП, а тому постанову необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.
Керуючись ст. 9, 90, 139, 243-246; 255, 286 КАС України, суд, - 
ухвалив:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Карпенка Сергія Анатолійовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідачі: Поліцейський Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Карпенко Сергій Анатолійович, службова адреса: вул. Якова Усика, буд. 34, м. Миргород, Полтавська область, 37600.
Головне управління національної поліції в Полтавській області, код ЄДРПОУ 40108630, адреса місцезнаходження: вул. Юліана Матвійчука, буд. 83, м. Полтава, 36039.
Рішення складено 02 червня 2026 року.

Суддя:	  	О. А.  Морозовська