ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/6655/24 пров. № А/857/9733/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 460/6655/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії
суддя в 1-й інстанції – Гудима Н.С.
час ухвалення рішення – 07 лютого 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 07 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі – відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області для проведення перерахунку основного розміру пенсії, в тому числі за минулий час – 12 місяців з дня подання додаткових документів 22 березня 2024 року, нового подання про призначення пенсії та новий розрахунок вислуги років на пенсію;
зобов`язати відповідача підготувати і надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області для проведення перерахунку основного розміру пенсії, в т.ч. за минулий час із 22.03.2023 (12 місяців з дня подання додаткових документів 22.03.2024), нове подання про призначення пенсії та новий розрахунок вислуги років на пенсію, в яких зазначити вислугу років із зарахуванням періодів служби: з 26.01.1998 по 30.06.1998, з 27.03.2006 по 23.11.2007, з 23.11.2007 по 10.06.2013, з 10.06.2013 по 06.11.2015 у пільговому обчисленні.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 460/6655/24 адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо відмови у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нового розрахунку вислуги років та нового подання для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Рівненській області здійснити новий розрахунок вислуги років ОСОБА_1 із зарахуванням періодів служби з 26.01.1998 по 06.11.2015 на пільгових умовах, а саме: періоду з 26.01.1998 по 30.06.1998 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця та періоду з 27.03.2006 по 06.11.2015 з розрахунку один місяць служби за сорок днів.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Рівненській області підготувати і надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області новий розрахунок вислуги років та нове подання для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачу пенсія призначена згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з врахуванням 23 років військової служби в календарному обчисленні. Суд першої інстанції не врахував, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки на день звільнення зі служби немає встановленої п. а ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років. Відповідач зауважує, що вислуга років у пільговому обчисленні враховується лише для обчислення пенсії, а не для її призначення. Для призначення пенсії враховується лише календарна вислуга років.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів виходить з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що твердження відповідача щодо обрахунку вислуги років для призначенні пенсій згідно з п. «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-XII, виходячи з календарних днів служби, без врахування періодів служби, яка обчислюється на пільгових умовах, безпідставні та необґрунтовані.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач проходив службу на різних посадах в органах Національної поліції та згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 250 о/с від 04.10.2019 позивач звільнений зі служби в поліції у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п.2 (через хворобу).
Згідно з вказаним наказом вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги становить 23 роки 02 місяці 16 днів. Страховий стаж становить 28 років 07 місяців 26 днів.
З 05.10.2019 позивачу призначена пенсію за вислугу років за нормами п. «б» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Листом від 07.02.2024 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивача, що розмір його пенсії обрахований з врахуванням 28 років страхового стажу, з яких 23 роки 2 місяці становить військова служба в календарному обчисленні. При цьому, вказано, що розрахунок вислуги років в пільговому обчисленні не застосовується.
У зв`язку з цим, в березні 2024 року позивач звернувся до ГУ НП в Рівненській області з клопотанням про надання нового подання для призначення пенсії та нового розрахунку вислуги років на пенсію, в яких просив зазначити вислугу років із врахуванням:
1) періоду з 26.01.1998 по 30.06.1998, у який позивач перебував на посаді інструктора-водолаза взводу інженерної розвідки 14 інженерний полк НОМЕР_1 АК ПрикВо - на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за півтора;
2) періоду з 27.03.2006 по 23.11.2007, у який позивач перебував на посаді начальника групи конвойної служби міліції Острозького міськрайонного відділу УМВС України в Рівненській області - на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за сорок днів;
3) періоду з 23.11.2007 по 10.06.2013, у який позивач перебував на посаді начальника конвою групи конвойної служби міліції Острозького МВ (з обслуговування м. Острог та Острозького району) УМВС України в Рівненській області - на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за сорок днів;
4) періоду з 10.06.2013 по 06.11.2015, у який позивач перебував на посаді начальника конвою групи конвойної служби міліції, підпорядкованої Острозькому МВ (з обслуговування м. Острог та Острозького району) УМВС України в Рівненській області - на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за сорок днів.
Листом від 22.04.2024 № 11/К-387, К-411 ГУ НП в Рівненській області повідомило позивача про те, що оскільки станом на 04.10.2019 його вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 23 роки 02 місяці 16 днів, а тому пенсія позивачу призначена за п. «б» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Натомість тривалість вислуги років в календарному обчисленні, що визначала право на призначення пенсії за вислугу років для осіб, звільнених зі служби в період з 01.10.2019 по 30.09.2020 на день звільнення мала б складати 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у підготовці і наданні нового подання для перерахунку основного розміру пенсії, призначення пенсії та розрахунку вислуги років на пенсію протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає наступне.
Апеляційний суд встановив, що позивач отримує пенсію за вислугу років згідно з пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ), починаючи з 05 жовтня 2019 року.
У березні 2024 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив зарахувати окремі періоди його служби до його календарної вислуги років в пільговому обчисленні, підготувати та надати до органу пенсійного фонду подання про призначення пенсії та новий розрахунок вислуги років.
Листом від 22.04.2024 № 11/К-387, К-411 відповідач повідомив позивача, зокрема, про неможливість призначення пенсії на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, що свідчить про відсутність підстав для направлення до органу пенсійного фонду документів для призначення пенсії.
Таким чином, спірним питанням у справі є з`ясування правової можливості повторного призначення пенсії за вислугу років за іншим пунктом частини першої статті 12 Закону України № 2262-ХІІ, зокрема за пунктом «а», у зв`язку з потенційно можливим зарахуванням до календарної вислуги років позивача окремих періодів служби в пільговому обчисленні на підставі Порядку № 393.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон № 2262-XII.
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною першою статті 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно з пунктом «в» статті 1-2 Закону №2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.
Відповідно до статті 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Приписами абзацу першого пункту «б» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Стаття 17 Закону № 2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. Так, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Заковом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема: а) військова служба; з) військова служба у збройних силах; и) час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України (частина перша статті 17 Закону № 2262-ХІІ).
Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 2262-ХІІ, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеного положення Урядом затверджено Порядок № 393, положеннями якого дійсно передбачена можливість пільгового обчислення вислуги років на посадах згідно з переліком, передбаченим цим порядком.
Водночас, аналізуючи положення Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 393, в контексті предмету спірних правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів вказує, що право на призначення пенсії за вислугу років виникає лише за умови дотримання всіх установлених законодавством критеріїв саме на дату звільнення зі служби, зокрема - наявності необхідної календарної вислуги років, визначеної у відповідному пункті частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ. За відсутності на вказану дату відповідної тривалості вислуги, призначення пенсії за таким пунктом є неможливим. Це є ключовою юридичною обставиною, без якої право на пенсійне забезпечення за вказаною нормою не виникає.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що повторне звернення з вимогою про призначення пенсії за іншим пунктом статті 12 Закону № 2262-ХІІ у межах одного й того самого факту звільнення не передбачено чинним законодавством.
А отже, подальше «додавання» кількісного показника календарної вислуги років шляхом включення нових періодів служби до відповідної довідки про стаж або застосування пільгового порядку обчислення окремих періодів служби згідно з положеннями Порядку № 393 не породжує права на повторне призначення пенсії, якщо особі вже було призначено пенсію за іншим пунктом того самого Закону.
Таким чином, повторне звернення з вимогою про призначення пенсії за іншою нормою Закону № 2262-ХІІ не передбачене законодавством, а тому є юридично необґрунтованим та суперечить принципу правової визначеності.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо відсутності передбачених законодавством правових підстав для направлення до органу пенсійного забезпечення документів з метою повторного призначення пенсії.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що пункт «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачає вимогу саме щодо календарної вислуги років (у даному випадку - 24 роки і 6 місяців). Пільгове обчислення окремих періодів служби, передбачене Порядком № 393, є механізмом, що використовується для визначення загальної (обрахованої) вислуги років, від тривалості якої залежить відсотковий розмір пенсії. Однак цей механізм не може замінити чи компенсувати відсутність календарної вислуги, яка є самостійною і необхідною умовою для набуття права на пенсію за цією нормою.
Водночас, як слідує з матеріалів справи, станом на 31 грудня 2017 року у позивача було наявно лише 23 роки 2 місяці та 16 днів календарної вислуги, що виключає можливість призначення пенсії за вказаним пунктом.
Водночас, колегія суддів зауважує, що статтею 63 Закону №2262-ХІІ визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Статтею 66 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що рішення про відмову в призначенні пенсії або її перерахунку, зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження розмірів пенсії може бути оскаржено до вищих органів або до суду.
Аналіз наведених норм права в контексті обставин спірних правовідносин дає підстави для висновку, що питання зарахування окремих періодів служби в пільговому (кратному) обчисленні, на які посилається позивач, не може розглядатися як підстава для повторного призначення пенсії, а може бути предметом виключно перерахунку вже призначеної пенсії.
З урахуванням положень статті 63 Закону № 2262-ХІІ, належним способом реалізації такого права є звернення до органу пенсійного забезпечення із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з поданням додаткових документів, які підтверджують проходження служби в особливих умовах.
Тому апеляційний суд вважає, що обраний позивачем спосіб судового захисту у вигляді вимоги про повторне призначення пенсії є неналежним, оскільки не відповідає характеру заявленої вимоги та правовому механізму, передбаченому законодавством для вирішення відповідного питання.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 31 липня 2025 року по справі № 160/11562/24.
Отже, враховуючи наведені вище міркування та норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому рішення суду необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу, на думку апеляційного суду, необхідно задовольнити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області задовольнити. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 460/6655/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний