УХВАЛА
30 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 686/35427/25
провадження № 61-4841ск26  
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області звернулося до суду із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року у задоволенні заяви Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області відмовлено. 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року залишено без змін.
10 квітня 2026 року Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2026 року повернуто Головному управлінню Державної податкової служби у Хмельницькій області касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року (провадження № 61- 3149 ск26).
У квітні 2026 року Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області повторно звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року.
Подана касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області не може бути прийнята Верховним Судом до розгляду та підлягає поверненню, з огляду на таке.
У пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України зазначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Вимоги щодо форми, змісту касаційної скарги та додатків до неї визначено у статті 392 ЦПК України.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У частині другій статті 389 ЦПК України зазначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга повинна містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22 лютого 2022 року в справі 920/577/20 суд виснував, що під час касаційного оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.
Процесуальні положення пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України є уніфікованими. 
Єдність однакового застосування уніфікованих норм права забезпечує правову визначеність та сталість судової практики.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга повинна містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Виходячи із тлумачення вказаних норм ЦПК України, під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
У поданій касаційній скарзі заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», підпункту 20.1.5 пункту 20.1 статті 20 та пункту 73.4 статті 73 Податкового кодексу України.
Проте, Верховний Суд уже викладав висновки щодо застосування статті 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», зокрема у постановах Верховного Суду від: 23 грудня 2025 року у справі № 686/8216/25, 09 лютого 2026 року у справі № 758/8300/24 та ін. 
Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престасьон Сервісез проти Франції» («Levages Prestations Services v. France»).
Дотримання формалізованих правил цивільного процесу, за допомогою яких сторони домагаються вирішення цивільного спору, є цінним та важливим, оскільки воно здатне обмежити дискреційні повноваження, забезпечити рівність сторін, запобігти свавіллю, забезпечити ефективне вирішення спору та винесення рішення у розумний строк, а також забезпечити правову визначеність та повагу до суду (рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2018 року в справі «Зубаз проти Хорватії» («Zubaz v. Croatia»).
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначає(ю)ться в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
Враховуючи, що у касаційній скарзі не викладено передбачені чинним ЦПК України підстави для оскарження судового рішення у касаційному порядку, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Повернення касаційної скарги, за загальним правилом, не перешкоджає повторному зверненню із касаційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. 
Керуючись статтею 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, повернути заявникові.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк