ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

25 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/495/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Гупал Роман Миколайович, (далі – представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому представник позивача просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я (непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку за статтею 23а гр. II Наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я (непридатний до військової служби із виключенням з військового обліку за статтею 23а гр. II Наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402) з 11 травня 2021 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він відповідно до рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 травня 2021 року за станом здоров`я визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за статтею 23а гр. II наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 та виключений ІНФОРМАЦІЯ_5 з військового обліку на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відомості про виключення позивача з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 внесені до його військового квитка серії НОМЕР_1 .
18 листопада 2025 року, після встановлення додатку «Резерв+», позивач дізнався, що інформація щодо виключення його з військового обліку в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відсутня та він, як військовозобов`язаний, перебуває з 18 жовтня 2024 року на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У зв`язку з виявленням позивачем невідповідності даних Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даним військового квитка, останній, через свого представника, направив до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву від 14 січня 2026 року про внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку. Разом із заявою були направлені копії: паспорта, РНОКПП, військового квитка, довідки про розширені дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 13 січня 2026 року на ім`я позивача, свідоцтва про хворобу № 40/2020 від 30 вересня 2020 року, постанови № 4 М(ВЛ)К від 19 травня 2021 року; довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серія 12 ААБ № 146967. 
Листом від 02 березня 2026 року № 765 ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку, посилаючись на те, що для зняття його з військового обліку у зв`язку з необхідністю йому особисто звернутися до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також відповідач зазначив про відсутність у нього, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, будь яких носіїв інформації щодо діяльності військово-лікарської комісії.
Вважає бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я, такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та є протиправною.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у квітні 2026 року подав відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що позивач просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести дані «заднім числом». Проте Реєстр «Оберіг» є динамічною системою. Статус особи в Реєстрі відображає її поточний стан стосовно військового обов`язку. Технічна можливість та правовий механізм внесення записів у Реєстр з ретроспективною датою (2021 рік) законодавством не передбачені. На підставі вказаного, просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Користуючись правом на подання заяв по суті справи представник позивача подав відповідь на відзив від 15 квітня 2026 року, в якій вказує на безпідставність заперечень відповідача та просить задовольнити позов.
Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 від 03 грудня 1998 року ОСОБА_1 взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_6 03 листопада 2020 року, знятий з військового обліку 11 травня 2021 року.
У пункті 15 військового квитка зазначено, що 11 травня 2021 року призовною (медичною) комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. II ст. 23а наказу Міністерства оборони України 2008 року № 402 і знятий з військового обліку.
У застосунку Резерв + наявна інформація станом на 13 січня 2026 року про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , категорія обліку – військовозобов`язаний, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , дата уточнення даних: 08 листопада2025 року (інформація щодо непридатності позивача за станом здоров`я з його виключенням з військового обліку в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів на даний час – відсутня).
Згідно з витягом з наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 12 жовтня 2020 року № 345 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Луганській області, з 30 жовтня 2020 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Підставою для звільнення позивача стало свідоцтво про хворобу № 40/2020, видане медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» 30 вересня 2020 року, яким позивач визнаний непридатним до служби в поліції на підставі статті 23 «б», 71 «б», 41 «б», 39 «в» графи І Переліку захворювань та фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції наказу МВС України від 03 квітня 2017 року № 285, захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 12 ААА № 005905, дата огляду 24 листопада 2020 року, позивачу встановлено 30 % втрати працездатності.
Згідно з постановою № 4 медичної (військово-лікарської) комісії державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» від 19 травня 2021 року у позивача Діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії): захворювання «вертеброгенна двобічна радикулопатія L4-L5-S1 з аксональною европатією малогомілкових нервів, сенсорною демієлінізуючою певропатією правого литкового нерву на тлі остеохондрозу, деформуючого спондильозу шийного та поперековокрижового відділів хребта, ускладненого протрузіями міжхребцевих дисків С2, СЗ, С4, грижами міжхребцевих дисків С5-С6, L1-L5 з ознаками формування центрального стенозу хребетного каналу на рівні L4-S1 з і стійким вираженим больовим синдромом та помірним порушенням статокінетичної функції хребта. Енцефалопатія II (гіпертонічна, вертеброгенна) на тлі синдрому хребетної артерії з помірним вестибуло-тактичним синдромом, помірно вираженим лікворно-гіпертензійним синдромом з лікворно-гіпертензивними кризами середньої частоти та важкості. Гіпертонічна хвороба II (АСС), 2 ст., ризик 2. СНО, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення. Захворювання «Сечокам`яна хвороба. ХНН 0 ст. Ожиріння І ст. аліментарно-конституційного генезу», ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.
Відповідно до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 146967 від 29 червня 2021 року позивачу з 15 червня 2021 року була встановлена інвалідність третьої групи, захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, інвалідність встановлена до 01 липня 2022 року, дата чергового переогляду 15 червня 2022 року.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою від 14 січня 2026 року, в якій просив внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про його виключення з військового обліку на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я (непридатний до військової служби із виключенням з військового обліку за ст. 23а гр. II наказу МОУ № 402 від 14 серпня 2008 року), яку до відповідача направив представник позивача заявою від 19 січня 2026 року. 

До заяви додано копії: паспорта, РНОКПП, військового квитка, довідки про розширені дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 13 січня 2026 року на ім`я позивача, свідоцтва про хворобу № 40/2020 від 30 вересня 2020 року, постанови № 4 М(ВЛ)К від 19 травня 2021 року; довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серія 12 ААБ № 146967. 
Листом від 02 березня 2026 року № 765 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив представника позивач, що згідно з наявною базою даних ОСОБА_1 перебуває у даний час на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_7 .
У даний час на зберіганні у ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутні будь-які носії інформації щодо діяльності військово-лікарської комісії, котра здійснювала свою діяльність до 24 лютого 2022 року при ІНФОРМАЦІЯ_5 , та припинила діяльність у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України.
Для оновлення своїх персональних військово-облікових даних ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до найзручніше розташованого до нього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки так, як згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх мешкання, пунктом 2 частини першої статті 37 вище вказаного Закону взяттю на військовий облік підлягають військовозобов`язані які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України, або з-за кордону на нове місце мешкання. Та згідно пункту 23 постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, третьої та п`ятої статті 16 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон України № 2232-XII) для проведення призову громадян України на строкову військову службу в районах (містах) утворюються призовні комісії. На районні (міські) призовні комісії покладається, зокрема, звільнення призовників від призову на строкову військову службу на підставах, передбачених статтею 18 цього Закону, взяття їх на облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку. Рішення призовної комісії може бути оскаржено громадянином України до призовної комісії вищого рівня або до суду в порядку, передбаченому законом.
За змістом частини першої статті 18 Закону України № 2232-XII від призову на строкову військову службу звільняються громадяни України, зокрема, які визнані особами з інвалідністю або за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.
Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5 год. 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався та є чинним на теперішній час.
Воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 33 Закону № 2232-XII загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі – Порядок № 1487).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1487 організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 79 Порядку визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки:
- організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;
- здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;
- проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього;
- організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;
- організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; 
- забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів.
Згідно з пунктом 81 Порядку № 1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пункті 15 цього Порядку).
Вказане свідчить, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки забезпечують виконання військового обов`язку громадянами України, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, здійснюють взяття, зняття та виключення з військового обліку в установленому порядку.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі – призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначені в Закону України від 16 березня 2017 року № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі – Закон № 1951-VIII).
Статтею 1 Закону № 1951-VIII визначено, що Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Реєстр) – це інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Так, частиною першою статті 5 Закону № 1951-VIII передбачено, що держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі – Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі – розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 2 частини першої статті 9 Закону № 1951-VIII передбачено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право, зокрема, звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено Порядком ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 28.03.2022 № 94 (далі Порядок №94) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктами 2 та 6 розділу І Порядку № 94 реєстр – це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Дані Реєстру використовуються для реалізації завдань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також для інформаційного забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
Відповідно до пунктів 1, 2, 16 та 18 розділу ІІ Порядку № 94 суб`єктами Реєстру є володілець Реєстру, розпорядник Реєстру, органи адміністрування Реєстру та органи ведення Реєстру.
Володільцем Реєстру є Міністерство оборони України.
Органами ведення Реєстру є ТЦК та СП, Центральне управління СБУ та регіональні органи СБУ, відповідні підрозділи СЗРУ.

Призначена відповідальна особа за ведення Реєстру відповідно до покладених на неї обов`язків здійснює:
- внесення відомостей до електронних форм облікових карток призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до нормативно-правових актів з питань ведення військового обліку, взяття (зняття) на військовий облік з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів з існуючими обліковими даними;
- внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, ТЦК та СП, військових частин, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними та резервістами;
- верифікацію персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних або резервістів, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію;
- перегляд та друк облікових документів, звітів та статистичних відомостей Реєстру відповідного ТЦК та СП, Центрального управління СБУ та відповідного регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу СЗРУ;
- знищення повторного запису з Реєстру.
Пунктом 9 розділу ІІІ Порядку № 94 передбачено, що виправлення недостовірних відомостей Реєстру, а також включення (не включення) до Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, здійснюється за результатами розгляду їхньої мотивованої заяви із зазначенням підстав, передбачених законодавством, яка подається до органів ведення Реєстру.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 94 отримання призовником, військовозобов`язаним та резервістом інформації про своє включення (не включення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, здійснюється після особистого звернення та письмового запиту (в якому вказується прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує особу, яка подає запит) до органу ведення Реєстру або в електронному вигляді через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цифровізації.
Письмовий запит задовольняється протягом десяти календарних днів з дня його надходження.
Згідно з пунктом 2 розділу IV Поряду № 94 актуалізація (внесення змін) відомостей Реєстру здійснюється:
- в електронному режимі – шляхом інформаційної взаємодії між Реєстром та інформаційно-телекомунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи;
- у ручному режимі – шляхом внесення призначеною відповідальною особою за ведення Реєстру відомостей до електронних форм облікових карток призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до нормативно-правових актів з питань ведення військового обліку.
Пунктом 8 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 (далі – Порядок № 559), визначені відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (за наявності), які містяться у військово-обліковому документі в електронній формі.
Згідно з абзацом 5 пункту 7 Порядку № 559 у разі коли відомості, зазначені у підпунктах 1-5, 8, 11-13 пункту 8 цього Порядку, на момент зчитування не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі вважається недійсним.
Пунктом 4 Порядку № 559 передбачено, що у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін:
- у паперовій формі – повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку;
- в електронній формі – повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку.
Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відповідальними особами за ведення Реєстру до обов`язку яких належить, зокрема, внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних на підставі відомостей, що подаються органу ведення Реєстру військовозобов`язаними.
Судом установлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 від 03 грудня 1998 року ОСОБА_1 взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_6 03 листопада 2020 року, знятий з військового обліку 11 травня 2021 року. У пункті 15 військового квитка зазначено, що 11 травня 2021 року призовною (медичною) комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. II ст. 23а наказу Міністерства оборони України 2008 року № 402 і знятий з військового обліку.
Однак, відповідно до інформації з «Резерв+» вбачається, що позивач перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний.
Отже, відомості щодо позивача, зазначені в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів не відповідають відомостям його військового квитка.
Відповідності до вищенаведених положень Порядків № 94 і № 559 позивач звернувся з відповідною заявою до органу уповноваженого на внесення змін, але відповідач всупереч вимог законодавства фактично відмовив у внесенні змін, вказав, що для оновлення своїх персональних військово-облікових даних позивачу необхідно особисто звернутися до найзручніше розташованого до нього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Щодо пропозиції позивачу звернутися до ТЦК та СП за місцем проживання, суд зазначає, що за змістом Порядку № 1487 та Правил військового обліку військовозобов`язані повинні:
- перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання – у відповідному районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи, у разі залишення свого зареєстрованого місця проживання;
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних.
Проте, як вже зазначалось, позивач виключений з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби, а тому він не має статусу військовозобов`язаного та на нього не поширюються вищенаведені обов`язки, що визначені законодавством щодо військовозобов`язаних.
Доказів прийняття рішення про поновлення позивача на військовому обліку у зв`язку з усуненням обставин, що слугували підставою для прийняття рішення про виключення його з такого обліку, до матеріалів справи не надано.
Отже, у позивача відсутній обов`язок звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та постановки на військовий облік за місцем проживання для уточнення військово-облікових даних.
Водночас, положеннями Порядку № 559 визначена можливість звернутися для уточнення військово-облікових даних, внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції та обов`язків якого належить внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, після отримання від позивача заяви та документів, повинен був внести відповідні відомості до Реєстру.
Як визначено пунктом 9 Порядку № 94 та пунктом 4 Порядку № 559 виправлення недостовірних відомостей Реєстру, а також включення (не включення) до Реєстру військовозобов`язаних, здійснюється за результатами розгляду їхньої мотивованої заяви із зазначенням підстав, передбачених законодавством, яка подається до органів ведення Реєстру.
У разі невідповідності відомостей, зазначених у військовому квитку відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку у паперовій формі або в електронній формі.
Таким чином, з аналізу положень Порядку № 94 та Порядку № 559 вбачається, що у разі виявлення розбіжностей у військово-облікових документах з відомостями які містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, така особа повинна звернутися до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку із відповідною заявою та всіма необхідними документами, або у паперовій формі або в електронній формі.
Отже, а ні Порядком № 94, а ні Порядком № 559 не передбачено вимоги особистого прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відтак недотримання відповідачем певних вимог щодо реалізації процедури виключення позивача з військового обліку, на яких останній не має впливу, не може створювати негативних наслідків для позивача.
Додатково суд зазначає, що непроставлення відмітки про виключення позивача з військового обліку через неналежне виконання посадовими особами відповідача певних етапів процедури такого виключення суперечить принципу правової визначеності та належного врядування.
За встановлених у цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише зі словесним коригуванням позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією від 23 березня 2026 року № 4547-8004-6520-2928.
З огляду на викладене, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу представника позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідач у відзиві щодо стягнення з нього судових витрат на правничу допомогу зазначив, що вимога про стягнення 22000,00 грн є явно неспівмірною зі складністю справи. Справа розглядається у спрощеному провадженні, не потребує значного обсягу доказової бази та є типовою. ІНФОРМАЦІЯ_2 заявляє про надмірність цих витрат та просить суд відмовити у їх стягненні.
У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, сформовані на день ухвалення рішення у справі, у розмірі 22000,00 грн на користь позивача.
На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до заяви надано: договір про надання правничої допомоги від 14 січня 2026 року, акт наданих послуг від 14 березня 2026 року, платіжну інструкцію від 05 лютого 2026 року № Р24А546323040800540 та платіжну інструкцію від 05 березня 2026 року № Р24А558798770607495.
Дослідженням договору про надання професійної правничої допомоги від 14 січня 2026 року (далі – Договір), укладеного між Гупалом Романом Миколайовичем (далі – Адвокат), з однією сторони, та ОСОБА_1 (далі – Клієнт), з іншої сторони, разом «Сторони», встановлено, що предметом цього договору є надання Клієнту правничої допомоги, інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань з приводу взяття його на військовий облік та невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку. Складення та подання адвокатських запитів, заяв, листів, скарг, заперечень, пов`язаних зі збором необхідних документів, та спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, в тому числі шляхом подачі позовних заяв та участі у розгляді справ у судах будь-якої інстанції. Представництво інтересів Клієнта в органах та підрозділах Міністерства оборони України, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, військових частинах та їх структурних підрозділах, судах під час здійснення цивільного та адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами. Представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Розмір гонорару, за домовленістю Сторін, складає 22000 (двадцять дві тисячі) грн. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг.
Згідно з актом наданих послуг від 14 березня 2026 року Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги: консультація Клієнта з приводу повторного взяття його на військовий облік та невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку, кількість годин – 1 година, вартість одної години – 1000 грн, загальна сума – 1000 грн; надання правничої допомоги Клієнту з приводу повторного взяття його на військовий облік та невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку, кількість годин – 14 годин, вартість одної години – 1500 грн, загальна сума – 21000 грн.
Відповідно до платіжної інструкції від 05 лютого 2026 року № Р24А546323040800540 платник: ОСОБА_1 отримувач: Гупал Р. М., призначення платежу: переказ власних коштів, сума: 11000,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 05 березня 2026 року № Р24А558798770607495 платник: ОСОБА_1 отримувач: ОСОБА_2 , призначення платежу: переказ власних коштів, сума: 11000,00 грн.
Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Такі документи повинні містити відомості, що безперечно свідчать про здійснення позивачем відповідних витрат, пов`язаних із розглядом в суді даної справи. Витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Частинами сьомою, дев`ятою статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, зокрема, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво – це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Інші види правової допомоги – це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд вважає за необхідне зазначити, що аналогічні критерії розумності та реальності застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, – є неспівмірним.
Отже, виходячи з предмета та підстав позову, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, суд дійшов висновку, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн.
Такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову.
Крім того, суд зазначає, що, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Враховуючи наведене, суд вважає, що з метою відшкодування належного розміру витрат на професійну правничу допомогу, необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
За встановлених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі на стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_9 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби відповідно до його військового квитка серії НОМЕР_1 від 03 грудня 1998 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя 	С.В. Кисіль