Справа № 560/6338/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

06 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожні Машини" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про застосування адміністративно-господарського штрафу серії ОПШ №090968 від 01.04.2026 року, винесеної начальником Управління державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, відносно ТОВ «Дорожні машини» відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.04.2026, у відділені поштового оператора «Укрпошта», прийнято постанову про застосування адміністративно господарського штрафу серії ОПШ №090968 від 01.04.2026, яка винесена начальником відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті відносно ТОВ «Дорожні машини».
Згідно змісту оскаржуваної постанови серії ОПШ №090968 від 01.04.2026, автомобільний перевізник ТОВ «Дорожні машини», код згідно з ЄДРПОУ: 41134310, порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху затверджених ПКМУ №1306 від 10.10.2001 р., відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі ч.1 абз. 17 – перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, за результатом розгляду справи, начальником Управління державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято рішення стягнути з автомобільного перевізника ТОВ «Дорожні машини» адміністративно-господарський штраф у розмірі 51000,00 грн.
Вважає, що висновки, які викладені у постанові не відповідають фактичним обставинам справи, сама постанова є незаконна та необґрунтована, прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому як наслідок підлягає скасуванню.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що доводи позовної заяви не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті 12.03.2026 здійснено рейдову перевірку транспортного засобу ТОВ "Дорожні Машини".
За результатами проведення перевірок складено акт №005622, у якому зафіксовано перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
12.03.2026 року під час рейдової перевірки, водію ТОВ "Дорожні Машини" було надано:
- акт №069199 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно якого 12.03.2026 року о 16:20 год. проведено перевірку транспортного засобу MAN TGX 26.480/ причіп TAD JUMBO 45-4, д.н.з., НОМЕР_1 / причіп д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , виявлено порушення п.22.5 ПДР України, перевезення вантажу (щебінь) з перевищенням габаритно-вагових норм, понад 32,25 %.
- акт №005622 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 12.03.2025 р., згідно якого вказано, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу MAN tgs 26.480, д.н.з., НОМЕР_1 , причіп TAD JUMBO 45-4, д.н.з. НОМЕР_2 , повна маса, тонн: нормативно допустима 40.0 т; фактична 52,90 т.
- довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 12.03.2026 згідно якої, проведено документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу MAN tgs 26.480, д.н.з., НОМЕР_1 , причіп TAD JUMBO 45-4, д.н.з. НОМЕР_2 , повна маса транспортного засобу 52.90 т.
У подальшому відповідачем 01.04.2026 була винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №090968 про стягнення з ТОВ «Дорожні Машини» адміністративно-господарський штраф у сумі 51000,00 грн, за порушення вимог п. 22.5 Постанови КМУ від 10.10.2001 №1306, відповідальність за яке передбачена абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Позивач, не погоджуючись із прийнятою постановою про застосування адміністративно-господарських санкцій, а тому звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Предметом спірних правовідносин є правомірність застосування до позивача санкцій за порушення положень чинного законодавства, зокрема у вигляді адміністративно-господарського штрафу.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ.
Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).
Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
На виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).
Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п.п. 1, 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Як зазначено у п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
На момент прийняття оскаржуваної постанови таким органом виступав відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області.
Частинами 14, 17, 18 статті 6 Закону №2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком №1567 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).
Згідно із пунктами 2 та 4 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку. Положення про формений одяг, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку посадової особи та працівника Укртрансбезпеки затверджує Мінінфраструктури. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).
Пунктом 12 зазначено Порядку визначає, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Відповідно до п.п. 13, 14 Порядку № 1567 графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Пункт 21 Порядку №1567 передбачає, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Згідно з пунктами 25-27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Як підтверджується матеріалами справи, позивача 17.03.2026 запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що підтверджується відповідним повідомленням. Однак на розгляд такої справи позивач не прибув.
Відповідач не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції, які від нього не залежать, та обов`язок якого обмежується додержанням відповідного строку направлення повідомлення та виду послуг відправлення.
Надсилання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов`язків відповідачем щодо інформування. При цьому відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє листи та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника (відповідачем). Зокрема, вищезазначене підтверджується постановою Верховного суду у справі №820/4810/17.
Суд зазначає, що під час перевірки виявлено порушення: "водій здійснював внутрішні перевезення вантажу згідно ТТН №17 від 12.03.2026 року. Під час проведення перевірки та згідно з даними зважування: навантаження на строєну вісь становить — 26,91 тон що на 28,14% перевищує встановлені законодавством норми; загальна маса комбінованого транспортного засобу становить 52,9 тон що на 32,25 % перевищує встановлені законодавством норми. Порушено п. п. 22,5 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306".
Позивач стверджує про наявність у нього чинного дозволу на участь у дорожньому русі великогабаритного транспортного засобу та, як наслідок, безпідставність висновків контролюючого органу щодо порушення вимог законодавства.
Разом з тим, такі доводи є необґрунтованими на думку суду з огляду на наступне.
Відповідно до абзацу першого пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, рух таких транспортних засобів здійснюється виключно на підставі дозволу, який визначає, зокрема, умови та маршрут здійснення перевезення.
Системний аналіз вказаної норми свідчить, що дозвіл має індивідуально-визначений характер і поширюється лише на ті параметри руху, які в ньому прямо зазначені, включаючи маршрут перевезення.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась судами касаційної інстанції, зокрема у постанові Верховного Суду у справі № 440/5873/23, де зазначено, що: "наявність дозвільного документа сама по собі не свідчить про правомірність перевезення, якщо фактичні умови його здійснення не відповідають умовам, визначеним у такому дозволі".
Як встановлено з наданого позивачем дозволу № 2026-13850001-3497НГ від 05.03.2026 року, маршрут руху транспортного засобу чітко визначений та розпочинається, зокрема, з пункту «ПП Ягодин» із подальшим рухом автомобільними дорогами державного значення (М-07, Н-22 тощо).
Однак, згідно з товарно-транспортною накладною № 17 від 12.03.2026 року, яка була надана водієм під час проведення рейдової перевірки, встановлено, що: пункт навантаження Н-03, с. Міцівці, Хмельницька область; пункт розвантаження: Н-03, с. Довжок, Кам`янець-Подільський район.
Таким чином, фактичний маршрут перевезення не відповідає маршруту, визначеному у дозволі, а також не має жодного зв`язку з початковою точкою маршруту, передбаченою дозволом (1111 «Ягодин») та здійснювався в межах іншої автомобільної дороги (Н-03), яка хоч і може згадуватись у дозволі фрагментарно, але не як самостійний маршрут перевезення між зазначеними в ТТН пунктами.
Суд звертає увагу, що у даному випадку має місце використання дозволу поза межами його дії, що за своєю правовою природою прирівнюється до відсутності такого дозволу.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається лише за погодженням відповідних органів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, тобто в межах конкретно наданого дозволу.
Крім того, відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій зобов`язаний мати та пред`являти документи, що підтверджують законність здійснення перевезення, а не формальну наявність будь-якого дозволу.
Фактичні обставини справи свідчать про те, що перевезення здійснювалось за маршрутом, не передбаченим дозволом та умови дозволу не дотримані позивачем, а тому такий дозвіл не може вважатися належним документом, що легалізує перевезення.
Отже, твердження позивача щодо правомірності перевезення на підставі дозволу № 2026-13850001-3497НГ від 05.03.2026 року є безпідставними, оскільки такий дозвіл використовувався поза межами визначених у ньому умов, а саме з істотним порушенням маршруту перевезення, що виключає можливість його врахування як належного доказу правомірності дій перевізника.
Щодо доводів позивача стосовно відсутності порушення навантаження на строєну вісь та відсутності нормативного регулювання для чотиривісних напівпричепів.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, встановлено гранично допустимі навантаження, зокрема: на одиночну вісь — 11т; на здвоєні осі — 16 т; на строєні осі — 22 т
При цьому Правилами чітко визначено, що осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між суміжними осями не перевищує 2,5 м. Тобто законодавець застосовує функціональний підхід, який базується не на загальній кількості осей транспортного засобу, а на їх групуванні залежно від відстані між ними.
Таким чином, незалежно від того, що напівпричіп є чотиривісним, для цілей габаритно-вагового контролю здійснюється визначення навантаження на групи осей (одиночні, здвоєні, строєні), а не на весь транспортний засіб в цілому як окрему категорію.
Як встановлено з матеріалів справи, під час здійснення габаритно-вагового контролю було встановлено навантаження на групу із трьох суміжних осей (строєну вісь) у розмірі 26,91 тонни, що перевищує нормативно допустиме значення 22 тонни, визначене пунктом 22.5 Правил дорожнього руху.
Вибір саме такої комбінації осей для визначення перевищення є обґрунтованим та відповідає суті габаритно-вагового контролю, оскільки контроль здійснюється з урахуванням найбільш навантаженої групи осей та саме така група створює найбільший вплив та шкоду автомобільним дорогам.
Такий підхід узгоджується з метою встановлення габаритно-вагових обмежень, яка полягає у запобіганні руйнуванню дорожнього покриття, а не у формальному підрахунку загальної кількості осей транспортного засобу.
Отже, встановлене перевищення навантаження на строєну вісь у розмірі 26,91 тонни є належним чином зафіксованим та свідчить про порушення вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а доводи позивача щодо відсутності нормативного регулювання є безпідставними.
Щодо доводів позивача про врахування похибки вимірювальної техніки 20ВА-Д-2-1 WWS-0,9, суд зазначає наступне.
Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що результати габаритно-вагового контролю від 12.03.2026 року підлягають коригуванню з урахуванням допустимої похибки вимірювальної техніки, у зв`язку з чим фактичні показники маси транспортного засобу нібито знаходились у межах, визначених Дозволом №2026-13850001-3497НГ від 05.03.2026.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» №1314-VII, у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають встановленим вимогам точності та забезпечують достовірність результатів вимірювань. Використання таких засобів передбачає, що отримані результати є належними та можуть використовуватись у правозастосовній діяльності без додаткового довільного коригування.
Крім того, згідно з пунктом 10 Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ №94 від 13.01.2016, засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватись лише за умови їх відповідності встановленим вимогам. Отже, сам факт використання сертифікованого та повіреного засобу вимірювальної техніки свідчить про те, що його показники вже враховують допустимі межі похибки, передбачені нормативно-технічною документацією.
Посилання позивача на положення ДСТУ OIML R 134-1:2010 щодо наявності допустимої похибки у розмірі до 2% є вирваним з контексту та неправильно інтерпретованим. Зазначений стандарт встановлює технічні характеристики та допустимі межі похибки для засобів вимірювальної техніки як елементу їх сертифікації та допуску до експлуатації, а не передбачає можливість довільного зменшення встановлених результатів зважування при вирішенні питання про наявність чи відсутність правопорушення.
Допустима похибка враховується на етапі розробки, сертифікації та повірки приладу, але не є підставою для коригування фактичних результатів вимірювання у бік зменшення відповідальності.
Суд зазначає, що фактичні дані, зафіксовані під час габаритно-вагового контролю 12.03.2026 року, свідчать, що повна маса транспортного засобу становила 52,9 тонн, що перевищує гранично допустиме значення 52 тонни, визначене Дозволом.
При цьому позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував некоректність роботи вимірювального обладнання.
Відсутні будь-які докази порушення умов експлуатації вагового комплексу чи невідповідності його метрологічним вимогам.
Таким чином, твердження позивача, щодо можливого відхилення результатів вимірювання, що прямо суперечить вимогам статей 72-74 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до пункту 16 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.
Окрім того, посадові особи Укртрансбезпеки відповідно до посадових інструкцій під час проведення габаритно-вагового контролю можуть виконувати функції оператора вагового комплексу та здійснювати зважування транспортних засобів.
Згідно довідки № ДЗ 006388 від 12.03.2026 про результати здійснення габаритно- вагового контролю транспортного засобу позивача встановлено, що вказана довідка підписана посадовою особою Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль - Курбачем Олександром Григоровичем, старшим державним інспектором відділу державного контролю на наземному транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області. 
Отже, саме інспектор Укртрансбезпеки був оператором вагового комплексу. Відтак, відсутність ще одного підпису у відповідній графі «Оператор вагового комплексу» жодним чином не свідчить про порушення порядку проведення габаритно-вагового контролю, зокрема, його проведення однією посадовою особою Укртрансбезпеки.
Відтак, відсутність підпису оператора вагового комплексу у відповідній графі довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю не є доказом порушення норм законодавства при складанні цієї довідки та не є достатньою підставою вважати результати здійснення габаритно-вагового контролю неправомірними.
Верховний Суд в постанові від 22.05.2020 по справі № 825/2328/16 зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 справа № 813/1790/18.
Відповідно до частини 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Враховуючи наявність в матеріалах справи й інших доказів, що підтверджують перевищення транспортним засобом позивача нормативних вагових параметрів (зокрема, талон №321 від 12.03.2026 про результати зважування, акт №005622 від 12.03.2026 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, акт №069199 від 12.03.2026 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирі і вантажів автомобільним транспортом) відсутність підпису оператора вагового комплексу у відповідній графі довідки №ДЗ 006388 від 12.03.2026 про результати здійснення габаритно-вагового контролю жодним чином не свідчить про порушення процедури здійснення габаритно-вагового контролю, є неістотним порушенням порядку заповнення такої довідки та не вплинуло та не могло вплинути на законність та обґрунтованість прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень - оскаржуваної по справі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, а тому не повинно породжувати правових наслідків для її дійсності.
Враховуючи вищенаведене та матеріали справи позивач здійснював перевезення вантажів з порушеннями, що підтверджується відповідними документами.
Отже, у цьому випадку наявні порушення, встановлення яких призвело до притягнення позивача до відповідальності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, а тому у задоволенні вимог про її скасування необхідно відмовити.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожні Машини" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу серії ОПШ №090968 від 01.04.2026 - відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожні Машини" (вул. Тернопільська, 13, кімн. 6,Хмельницький,Хмельницька область,29009 , код ЄДРПОУ - 41134310) 	
Відповідач:	Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, 9,м. Київ,03150 , код ЄДРПОУ - 39816845) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук