ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року
м. Київ
справа № 212/7909/24
провадження № 61-9507св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я.М., Остапенко В.О., від 24 червня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживачів.
2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у червні 
2015 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк»був укладено договір банківського обслуговування, у зв`язку з чим тривалий час він користувався послугами банку: отримував заробітну плату, відкривав депозити, користувався універсальною карткою банку, на якій мав кредитний ліміт. Заборгованостей зі сплати кредиту ніколи не мав.
3. У жовтні 2023 рокуАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку розірвав договір банківського обслуговування, на підставі якого він користувався послугами банку.
Банк посилався на те зважаючи на вимоги частини 1 статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65 (далі - Положення № 65), внутрішні документи банку з питань фінансового моніторингу, з урахуванням результатів, здійснених заходів перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, прийняв 17 жовтня 2023 року рішення про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк.
4. Позивач вважає, що банк прийняв рішення про розірвання договору банківського обслуговування без будь-якого пояснення дійсних причин таких дій. Жодних запитів, листів, повідомлень тощо від АТ КБ «ПриватБанк»йому не надходило.
5. 23 жовтня 2023 року на адресу банку він надіслав лист з вимогою скасувати прийняте 17 жовтня 2023 року рішення та відновити надання усіх банківських послуг, на який отримав відповідь від 20 листопада 2023 року 
№ 20.1.0.0.0/7- 231023/4934, в якій банк повідомив, що рішення про відмову від підтримання ділових відносин є законним, а чинне законодавство не встановлює обов`язку банку надавати більш детальні пояснення стосовно прийнятого рішення.
6. Позивач вважає, що рішення банку має бути обґрунтованим із визначенням відповідних підстав встановлення клієнту категорії ризику. Тобто, доведення існування підстав для встановлення неприйнятно високого ризику є обов`язком саме банку, як особи, яка є ініціатором припинення договірних відносин. Однак, всупереч зазначеному, АТ КБ «ПриватБанк»повідомило про розірвання договору банківського обслуговування, вказавши лише загальні підстави розірвання договірних відносин, визначені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та не визначивши сукупності критеріїв для встановлення неприйнятно високого ризику.
7. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 , шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), що вчинений АТ КБ «ПриватБанк»на підставі рішення від 17 жовтня 2023 року, відповідно до повідомлення 
від 18 жовтня 2023 року № 20.1.0.0.0/7- 231018/115 та відновити доступ до рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк»на ім`я ОСОБА_1 , і відновити здійснення всіх операцій.
Короткий зміст рішення суд першої інстанції 
8. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
9. Суд першої інстанції виходив з того, що дії АТ КБ «ПриватБанк» в процесі встановлення неприйнятно високого ризику клієнту ОСОБА_1 та припиненні з ним ділових відносин відповідають вимогам чинного законодавства з питань фінансового моніторингу та внутрішніх нормативних документів банку, тому відсутні підстави для скасування рішення банку про відмову у підтриманні ділових відносин із позивачем.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
10. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Визнано недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 , шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), що вчинений АТ КБ «ПриватБанк» на підставі рішення від 17 жовтня 2023 року, відповідно до повідомлення № 20.1.0.0.0/7-231018/115 від 18 жовтня 2023 року. Відновлено доступ до рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 та відновлено здійснення всіх операцій. Вирішено питання розподілу судових витрат.
11. Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що право банку, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу, на розірвання ділових відносин, а також право відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим, і банк, приймаючи відповідне рішення, повинен обґрунтувати його підстави та встановлення високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
12. Апеляційний суд встановив, що надані відповідачем документи, зокрема, висновок від 17 жовтня 2023 року, самі по собі не підтверджують законність прийнятого рішення. 
13. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що банк, з метою об`єктивного проведення фінансового моніторингу та належної оцінки ризику клієнта, скористався своїм правом на витребування від позивача необхідних документів та відомостей.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
14. У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
15. У липні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2025 року.
16. Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 212/7909/24, які у жовтні 2025 року надійшли до Верховного Суду. 
17. Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
18. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 470/493/17, від 25 квітня 2019 року у справі 
№ 910/1555/18, від 18 травня 2021 року у справі № 757/1587/21, 
від 23 березня 2023 року у справі № 757/9599/20, від 18 квітня 2024 року 
у справі № 757/51248/21, від 12 лютого 2025 року у справі № 645/5124/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
19. Крім того посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах положень частини шостої статті 7, частини другої статті 8, частини другої та шостої статті 11, частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
20. Також вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права та наявність передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстави для скасування оскарженого судового рішення (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив та не взяв до уваги виписку по рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що вчинювані ним фінансові операції фактично носять транзитний характер. 
22. Наголошує, що саме висновок від 17 жовтня 2023 року є підставою для встановлення неприйнятно високого ризику та підтверджує наявність критерію, визначеного частиною шостою статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
23. Стверджує, що приписи вказаного спеціального Закону та погоджені сторонами умови договору банківського обслуговування наділяють банк правом і обов`язком відмовитися від ділових відносин з клієнтом з неприйнятно високим ризиком та розірвати договір, що кореспондується з положеннями статей 651, 1075 ЦК України. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
24. У вересні 2025 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.
25. Відзив мотивований тим, що банк жодного разу не запитав у нього документи або будь-які пояснення щодо здійснюваних операцій, чим фактично позбавив можливості довести правомірність вчинюваних операцій та хибність висновків фінансового моніторингу.
26. Вказує, що наявна у справі виписка по рахунку лише підтверджує факти здійснення фінансових операцій власником рахунку, але не доводить здійснення ризикової діяльності, оскільки усі фінансові операції по рахунку здійснювалися в межах встановлених банком лімітів щодо кількості та загальної суми, на яку здійснені такі операції.
27. Наголошує, що відповідач не довів до відома позивача конкретні підстави, визначені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», для відмови від підтримання ділових відносин.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
28.  ОСОБА_1 був клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».
29. 18 жовтня 2023 рокуАТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу позивача повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку № 201.0.0.0./7-231018/115. 
Позивача повідомлено, що банком на підставі частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65, урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 17 жовтня 2023 року прийнято рішення про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банк.
30. Згідно висновку напрямку «Фінансовий моніторинг» АТ КБ «ПриватБанк» від 17 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_1 відповідно до внутрішнього Порядку здійснення поглибленої перевірки клієнтів проведено заходи ПЗНП та аналіз фінансових операцій клієнтів (їх сукупності) щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій щодо клієнта за результатами якого виявлено обґрунтовані підозри про здійснення клієнтом операцій ВК/ФТ, інших злочинів, що є підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин.
Відповідно до висновку підставою для встановлення неприйнятно високого ризику є наявність критерію, визначеного частиною шостою статті 7 Закону про ПВК/ФТ неможливість банку виконувати визначені Законом про ПВК/ФТ обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з клієнтом або фінансовою операцією; наявність критерію, визначеного пунктом 61 розділу IV Положення № 65: клієнт (особа), щодо якого у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним (ними) операцій ВК/ФТ, інших злочинів. Обґрунтування щодо підозр: значна невідповідність фінансового стану клієнта та проведення операцій, що мають ознаки схемності та/або які не мають явного економічного змісту/логічних пояснень, відповідно до Типологічного дослідження «Відмивання доходів від податкових злочинів», затвердженого Наказом Державної служби фінансового моніторингу України 22 грудня 2020 року № 122.
Згідно висновку - карткові рахунки ОСОБА_1 , по яким виявлено підозрілу діяльність № НОМЕР_1 - обіг коштів за період з 04 січня 2023 року по 10 жовтня 2023 року, становить 5,2 млн. грн., переказ коштів від третіх осіб, переказ коштів на рахунки третіх осіб.
Клієнтам притаманні наступні ознаки: мета та суть фінансових операцій незрозуміла, джерела походження коштів не з`ясовані, подальше використання коштів невідоме, фінансові операції носять транзитний характер. Виходячи з наведеного діяльність клієнтів підпадає під статус «Дроп» чи «Грошовий мул».
Як наслідок, враховуючи, що подальше обслуговування позивача, характер або наслідки його фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання АТ КБ «ПриватБанк» з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо ОСОБА_1 прийнято рішення про встановлення неприйнятно високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин на підставі абзацу 3 частини першої статті 15 Закону про ПВК/ФТ.
Діяльність ОСОБА_1 визнана АТ КБ «ПриватБанк» підозрілою.
31. Судами досліджено виписку від 04 листопада 2024 року про рух коштів по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00028920939 від 02 вересня 
2016 року за період 04 січня 2023 року до 10 жовтня 2023 року, щодо 
ОСОБА_1 , згідно якої баланс на початок періоду - 0,95 грн; баланс на кінець періоду - 101,99 грн. Усього витрат - 5 231 377,12 грн; усього надходжень - 
5 231 478,16 грн; сума комісій - 103,45 грн.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
32. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
33. Відповідно до частин першої-другої, четвертої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
34. У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 був клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».
35. Спір у справі стосується питання правомірності розірвання відповідачем (банком) договору із позивачем (клієнтом) в односторонньому порядку.
36. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).
37. Банк зобов`язаній вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаній зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частини перша, друга статті 1068 ЦК України).
38. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 
651 ЦК України).
39. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
40. Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 1075 ЦК України банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.
41. Суб`єктами первинного фінансового моніторингу, зокрема, є банки (пункт 1 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
42. Згідно з частиною шостою статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі:
неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією;
наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.
43. Неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу (пункт 39 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
44. Питання відмови від встановлення (підтримання) ділових відносин, проведення фінансової операції врегульовано статтею 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
45. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей (абзац 3 частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
46. Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені також Положенням № 65 відповідно до якого:
- у випадках, передбачених статтею 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», банк зобов`язаний здійснювати належну перевірку, зокрема, наявних клієнтів (пункт 1 додатку 1 до Положення № 65);
- у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах, зокрема, з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, а також щодо: 1) клієнтів, щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій з легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом; 2) клієнтів, щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками - банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (пункт 
61 розділу IV Положення № 65);
- у випадках, встановлених частиною першою статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції (пункт 
1 додатку 12 до Положення № 65).
47. У пунктах 34 - 37 Положення № 65 передбачено, що:
- банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку;
- ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації;
- банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень;
- банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.
48. При цьому банк самостійно у внутрішніх документах, зокрема, із запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, визначає:
- критерії ризиків з урахуванням критеріїв ризиків, установлених у додатку 19 до Положення № 65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національним банком; пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 розділу IV Положення № 65);
- види необхідних до вжиття банком заходів та обсяг необхідної додаткової інформації для здійснення заходів належної перевірки (пункт 
5 додатку 6 до Положення № 65);
- порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин/відкриття рахунка (обслуговування), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/відмови від проведення фінансової операції у випадках, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (підпункт 8 пункту 26 розділу ІІІ Положення № 65);
- порядок відмови в передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити (пункт 8 додатку 12 Положення НБУ № 65);
- складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у кожному випадку (підпункт 3 пункту 8 додатку 12 Положення НБУ № 65);
- порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті підпункт 5 пункту 8 додатку 12 Положення НБУ № 65).
49. Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з вказаних підстав за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.
Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах 
від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20, від 30 жовтня 2023 року у справі № 522/14008/21.
50. У постанові від 09 січня 2024 у справі № 922/1253/23 Верховний Суд зазначив, що приписи статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважують банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, проте банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.
51. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
52. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
53. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 
81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
54. Верховний Суд звертав увагу, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу (див. постанову Верховного Суду 
від 28 травня 2025 року у справі № 523/22514/23), а Європейський суд з прав людини визнає допустимість у цивільних справах стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) та вказує на відмінність стандартів доказування у цивільних і кримінальних справах (див. постанови Верховного Суду від 21 січня 2026 року у справі № 755/9838/23, від 25 березня 2026 року у справі № 157/230/25, рішення ЄСПЛ від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02, від 23 серпня 2016 року у справі «J.K. and others v. Sweden», заява № 59166/12).
55. Задовольняючи позов у розглядуваній справі, апеляційний суд встановив, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало належних доказів порушень ОСОБА_1 вимог законодавства і умов укладеного з банком договору, а також не підтвердило існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику щодо клієнта і розірвання з ним договірних відносин.
56. АТ КБ «ПриватБанк» в основу своїх заперечень проти позову, поклало складений працівниками банку висновок від 17 жовтня 2023 року, який був предметом оцінки апеляційного суду та який апеляційний суд вважав таким, що не підтверджує існування правових підстав для встановлення клієнту ОСОБА_1 неприйнятно високого ризику. 
57. Колегія суддів погоджується з апеляційним судом, що складений працівниками банку висновок від 17 жовтня 2023 року містить інформацію про рух коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 , однак сам по собі не підтверджує вчинення платіжних операцій, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності та є підставою для застосування банком відповідних заходів впливу. 
58. Банк, констатуючи у своєму висновку від 17 жовтня 2023 року, що мета і суть фінансових операцій по рахунку ОСОБА_1 незрозуміла, джерела походження коштів не з`ясовані, а подальше використання коштів невідоме, в той же час, на підставі частини сьомої статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», не скористався своїм правом запитати у клієнта ( ОСОБА_1 ) інформацію та документи, необхідні для здійснення належної перевірки, зокрема, пояснення щодо походження грошових коштів, цілей проведених платіжних операцій, які викликали у відповідача підозри, тощо.
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 відмовлявся від комунікації з банком з приводу цих питань.
59. Дослідивши наявні в розглядуваній справі докази та оцінивши їх в межах своїх повноважень та з урахуванням стандартів доказування у цивільних справах, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у зв`язку із недоведеністю відповідачем законності ухваленого рішення від 17 жовтня 2023 року про відмову в односторонньому порядку від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 , шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків). 
60. Водночас це судове рішення не є забороною банку, в межах та порядку передбаченими законом і договором укладеним сторонами, проводити щодо ОСОБА_1 відповідні перевірки та застосовувати заходи передбачені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
61. Посилання АТ КБ «ПриватБанк» в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не взяв до уваги виписку по рахунку ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки апеляційний суд дослідив вказаний доказ та оцінив його в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.
62. З урахуванням встановлених у цій справі обставин, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 470/493/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 910/1555/18, від 18 травня 2021 року у справі 
№ 757/1587/21, від 23 березня 2023 року у справі № 757/9599/20, від 18 квітня 2024 року у справі № 757/51248/21, від 12 лютого 2025 року у справі 
№ 645/5124/23, на які відповідач посилався у касаційній скарзі.
63. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
64. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija 
v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
65. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
66. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, які б давали підстави для його скасування.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович