Справа № 273/1958/23	  	Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.	
Категорія 61	  	Доповідач Шалота К. В.	

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача   Шалоти К. В., 
суддів     Коломієць О. С., Талько О.Б.,
за участю секретаря 
судового засідання   Прохорчук Д. В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Бєлкіної Д. С. у м. Баранівка,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Дубрівської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Баранівського районного суду Житомирської області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (баба по матері позивача), а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 (мати позивача), після смерті якої спадщину прийняв ОСОБА_3 (батько позивача).
3. Вказувалося, що у лютому 2021 року позивач звернувся до державного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав його батька ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 (дружини ОСОБА_3 ) та ОСОБА_6 (тещі ОСОБА_3 ) та з`ясував про існування заповіту ОСОБА_6 , яка все належне їй майно заповіла дочці ОСОБА_7 , яка спадщину після ОСОБА_6 не приймала, на день її смерті зареєстрована з нею не була, хоча вони проживали в одному будинку.
4. Зазначалося, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2022 року у справі № 273/2290/21 встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_6 є бабою позивача по матері, а також факт належності ОСОБА_6 сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0254364 від 30 березня 1998 року, розміром 2,9 умовних кадастрових гектарів, розташована в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області.
5. Посилаючись на те, що позивач вважав, що його мати ОСОБА_7 прийняла спадщину після смерті її матері ОСОБА_6 , однак нещодавно з`ясувалося, що це не так, а тому вважаючи, що строк прийняття спадщини пропустив з поважних причин, що не залежали від нього, користується спадковим майном, володіє правовстановлюючими документами на нього, а жоден із потенційних спадкоємців баби не заперечує щодо оформлення ним спадкових прав, просив суд:
- визначити позивачу додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
6. Баранівський районний суд Житомирської області рішенням від 13 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.
7. Відмовляючи у задоволенні позову про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , суд першої інстанції, посилаючись на норми статей 1270, 1272 ЦК та практику Верховного Суду, виходив із того, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, які б перешкоджали йому протягом 17 років вирішити питання спадкування. 
8. Місцевий суд вважав, що необізнаність позивача про те, чи прийняла його мати спадщину після смерті його баби, яку вказував позивач як причину пропуску строку для прийняття спадщини, не може вважатися поважною та об`єктивною, а наявність обставин, які б позбавляли позивача можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не встановлено.
9. Також суд першої інстанції відмовив у прийнятті визнання відповідачами позовних вимог, оскільки такі визнання суперечать вимогам закону, зокрема частині 3 статті 1272 ЦК.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
10. Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
11. Апеляційна скарга мотивована тим, що:
— позивач є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті баби ОСОБА_6 та його активна поведінка щодо прийняття спадщини, як під час тривалості шестимісячного строку для прийняття спадщини, так і після його закінчення, залежала від активних дій спадкоємця за заповітом та спадкоємців за законом попередніх черг;
— суд не надав належну правову оцінку довідці від 21 жовтня 2004 року, відповідно до якої спадкоємець за заповітом (мати позивача) на день смерті спадкодавця - баби позивача, постійно проживала та вела спільне господарство, в світлі нормативно-правових актів, що діяли як на час відкриття спадщини і тривалості строку прийняття спадщини, так і на час пред`явлення позову;
— відповідно до норм Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла протягом часу відкриття спадщини, доказом постійного проживання разом з спадкодавцем серед іншого могла бути довідка органу місцевого самоврядування про проживання спадкоємця безпосередньо перед смертю спадкодавця разом з останнім; 
— суд не надав належної оцінки тому, що лише після повторного отримання позивачем довідки у 2021 році під час нотаріального оформлення спадкових прав його батька, який єдиний прийняв спадщину після смерті дружини (матері позивача та дочки баби), йому стало відомо, що баба та мати, на день смерті баби, не були зареєстровані за однією адресою, що стало причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті баби;
— суд дійшов хибного висновку про тривалий строк пасивної поведінки спадкоємців баби, матері (спадкоємця баби за заповітом), батька (потенційного спадкоємця баби за правилом спадкової трансмісії), оскільки їх поведінка відповідає загальним засадам як галузі цивільного права в цілому та інституту цивільного права - спадкове право;
— суд не врахував об`єктивність перешкод для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, надав їм неправильну правову оцінку, вибірково застосував правові висновки Верховного Суду, не врахував, що причини, які не можуть вважатися поважними, перераховані у пункті 50 постанови Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі 686/5757/23, не мають місця у даній справі і не є предметом розгляду позову позивача;
— позовні вимоги не порушують принцип пропорційності, оскільки не посягають на права інших осіб, жоден із спадкоємців не прийняв спадщину після баби, а територіальна громада не зверталася з позовом про визнання спадщини відумерлою, відповідачі визнають позов повністю;
— правова поведінка позивача як спадкоємця п`ятої черги за законом є правомірною, вказує на визнання принципу свободи заповіту та повагу до прав інших осіб, спростовує висновок суду, що прийняття визнання позову відповідачами є порушенням закону, прав та інтересів інших осіб.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
12. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2026 року ухвалою апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення її недоліків.
13. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 04 березня 2026 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та встановив строк для подання відзиву.
14. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 01 квітня 2026 року призначив справу до апеляційного розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу
15. Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходили.
16. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)).

Короткі позиції учасників справи в апеляційному суді
17. Позивач та відповідачі у судове засідання не прибули, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК та вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
18. Позивач надіслав до апеляційного суду клопотання, в якому просив розглядати його апеляційну скаргу без його участі та задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
19. У 1939 році у " ОСОБА_8 " та " ОСОБА_9 [ім`я неможливо встановити] ОСОБА_10 " народилась донька " ОСОБА_11 ", що стверджується копією посвідки про народження № НОМЕР_1 (а.с. 7). 
20. 09 лютого 1966 року ОСОБА_11 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб і після реєстрації шлюбу дружині ОСОБА_9 присвоєно прізвище ОСОБА_12 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 9 лютого 1966 року (а.с. 8)
21. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3 та ОСОБА_7 народився ОСОБА_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22 червня 1969 року (а.с. 10).
22. 24 жовтня 1995 року ОСОБА_6 склала заповіт, підписаний на її особисте прохання ОСОБА_13 у зв`язку з неписемністю заповідача, посвідчений секретарем виконкому Дубрівської сільської ради народних депутатів Баранівського району, яким заповіла жилий будинок та все належне їй майно ОСОБА_7 (а.с. 12). 
23. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 01 березня 2004 року (а.с. 14).
24. Відповідно до довідки виконкому Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області від 18 лютого 2021 року слідує, що ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , 1909 року народження, є однією і тою самою особою (а.с. 20).
25. Згідно із копією довідки виконкому Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області від 21 жовтня 2004 року слідує, що ОСОБА_7 на день смерті матері ОСОБА_15 проживала разом з нею і вела спільне господарство (а.с. 16).
26. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 10 серпня 2012 року (а.с. 17).
27. Листом Баранівської державної нотаріальної контори Житомирської області №149/01-16 від 23 липня 2021 року на запит ОСОБА_1 роз`яснено, що ним пропущено 6-ти місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини з дня смерті ОСОБА_6 .
28. Відповідно до листа Баранівської державної нотаріальної контори Житомирської області №503/01-16 від 25 червня 2024 року слідує, що спадкові справи до майна померлої ОСОБА_6 та померлої ОСОБА_7 не заводились (а.с. 67).
29. 25 листопада 2022 року Баранівський районний суд Житомирської області рішенням у справі № 273/2290/21 встановив факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабою по матері ОСОБА_1 . Встановив, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0254364 від 30 березня 1998 року, розміром 2,90 га, виданий на ім`я ОСОБА_16 , дійсно належить ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24-25).
30. Голова Дубрівської сільської ради Яківчук П., ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 подали до суду першої інстанції заяви про визнання позовних вимог (а.с. 68, 46, 51, 133).

Позиція апеляційного суду
31. Згідно з частиною 1 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
32. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина 2 статті 263 ЦПК).
33. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина 5 статті 263 ЦПК). 
34. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 367 ЦПК).
35. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Правове регулювання та мотиви, з яких виходить апеляційний суд
36. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
37. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), частина 1 статті 4 ЦПК).
38. При вирішенні спору, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого – вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Щодо клопотання про витребування нових доказів
39. У апеляційній скарзі позивач просив витребувати з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст ухвали у справі № 273/1969/21 як додатковий доказ обставин звернення до суду за захистом своїх прав після того як дізнався про своє право на спадкування.
40. Статтею 83 ЦПК встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. 
41. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини 2 статті 367 ЦПК).
42. Згідно із частиною 3 статті 367 ЦПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
43. Ураховуючи, що позивачем не обрунтовано та не доведено неможливості подання до суду першої інстанціїдодаткових доказів, які він просить витребувати у суді апеляційної інстанції, та неможливості заявлення такого клопотання у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів слід відмовити.

Щодо обгрунтованості позовних вимог
44. Згідно зі статтею 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
45. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК).
46. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).
47. За правилами статті 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
48. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина 1 статті 1258, стаття 1261 ЦК).
49. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК).
50. Згідно з частинами 1, 3 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
51. Відповідно до частини 1 статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
52. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина 1 статті 1272 ЦК).
53. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
54. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
55. Правила частини третьої статті 1272 ЦК можуть бути застосовані, якщо:1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).
56. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23).
57. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).
58. Головною ознакою поважних причин пропуску строку, визначеного статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22).
59. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
60. Після закінчення строку, передбаченого ЦК для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати наявність у нього права на спадкування (постанови Верховного Суду від 26 березня 2025 року у справі №522/18483/21, від 27 квітня 2026 року у справі № 761/12038/21).
61. Вимогами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
62. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК).
63. Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
64. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК).
65. За змістом статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
66. У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач ОСОБА_1 у строк, визначений статтею 1270 ЦК із заявою про прийняття спадщини після баби ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався; спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилася.
67. Встановивши, що протягом 17 років після смерті баби ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався; спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилася, урахувавши відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про те, що позивач протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця мав які-небудь перешкоди звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , а як наслідок відсутності правових підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
68. Посилання ОСОБА_1 на те, що пропуск строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 був зумовлений тим, що він був необізнаним чи прийняла його мати - ОСОБА_7 спадщину після смерті ОСОБА_6 є необґрунтованими зважаючи на значний пропуск строку для прийняття спадщини, а також те, що після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач також із заявою про прийняття спадщини після матері, не звертався. 
69. Колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги доводи позивача про те, що його активна поведінка щодо прийняття спадщини, як під час тривалості шестимісячного строку для прийняття спадщини, так і після його закінчення, залежала від активних дій спадкоємця за заповітом та спадкоємців за законом попередніх черг, оскільки позивач принаймні до звернення у 2021 році до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин з померлою ОСОБА_6 та факту належності їй правовстановлюючих документів, питанням наявності у нього права на спадкування після смерті ОСОБА_6 не цікавився, жодних активних дій щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 протягом значного періоду часу (більше 17 років) не вживав, хоча у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем не міг не усвідомлювати наслідків своєї пасивної поведінки у разі наявність в нього права на спадкування за законом.
70. Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про ненадання судом першої інстанції оцінки довідці від 21 жовтня 2004 року, згідно з якою мати позивача на день смерті спадкодавця (баби позивача) постійно проживала з нею та вела спільне господарство, оскільки з урахуванням предмету позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_6 , а не матері, вказана довідка правового значення не має, на правильність висновків суду першої інстанції про недоведення позивачем поважності причин пропуску строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , не впливає.
71. Доводи апеляційної скарги про те, що лише після отримання довідки у 2021 році під час нотаріального оформлення спадкових прав батька позивача (як єдиного спадкоємця після смерті дружини (матері позивача)), позивачу стало відомо, що баба та мати, на день смерті баби, не були зареєстровані за однією адресою, що стало причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті баби, колегія суддів відхиляє, оскільки: 
по-перше, як доказів того, що позивач займався нотаріальним оформленням спадкових прав свого батька після смерті у 2011 році його матері - ОСОБА_7 , так і доказів того, що позивач лише у 2021 році дізнався про те, що його мати не була зареєстрована з спадкодавицею, матеріали справи не містять; спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась;
по-друге, позивачем не доведено неможливості встановлення у строк, визначений статтею 1270 ЦК для поданнязаяви про прийняття спадщини, того, чи була його мати - ОСОБА_7 зареєстрована разом з бабою  ОСОБА_6 , станом на час відкриття спадщини, з урахуванням того, що вказана обставина могла б вплинути на його право на спадкування за законом;
по-третє, зі змісту листа Баранівської державної нотаріальної контори Житомирської області №149/01-16 від 23 липня 2021 року вбачається, що підставою для відмови нотаріусом у оформленні спадкових прав позивача після смерті баби  ОСОБА_6 стало не те, що спадкодавиця ОСОБА_6 та мати позивача - ОСОБА_7 , на день смерті спадкодавиці, не були зареєстровані за однією адресою, як посилається позивач в апеляційній скарзі, а те, що він пропустив 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (див. пункт 27).
72. Отже, після закінчення строку, передбаченого ЦК для подання заяви про прийняття спадщини, право ОСОБА_1 на прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_6 є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який повинен був усвідомлювати наявність у нього права на спадкування (постанови Верховного Суду від 26 березня 2025 року у справі №522/18483/21, від 27 квітня 2026 року у справі № 761/12038/21).
73. Доводи апеляційної скарги про те, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, не входять до вичерпного переліку причин, які не можуть вважатися поважними, колегія суддів відхиляє, оскільки питання наявності/відсутності поважності причин пропуску строку, визначеного статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини, суд визначає індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).
74. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для прийняття визнання позову відповідачами, оскільки суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачами, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які з урахуванням спірних правовідносин в цій справі, відсутні (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19). 
75. За встановлених у цій справі обставин, висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у апеляційній скарзі.
76. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до надання суб`єктивної оцінки обставинам, які були предметом аналізу суду першої інстанції, яким надана належна правова оцінка відповідно до вимог процесуального закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
77. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК).
78. Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки апеляційним судом не встановлено обставин для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на правильність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Щодо розподілу судових витрат
79. Частиною 13 статті 141 ЦПК передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
80. Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК, Житомирський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

2. Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року у справі № 273/1958/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 25 травня 2026 року.

Суддя-доповідач:	  	К. В. Шалота    	
Судді:	  	О. С. Коломієць	
  	  	    О. Б. Талько