ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 р. 	Справа № 535/177/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 19.03.2026 (суддя Гуляєва Г.М., повний текст складено 19.03.26) по справі № 535/177/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції , Старшого лейтенанта поліції поліцейського 2 взводу 5 роти 1 батальйону ПОЛК-1 УПП в Києві Шарандака Олега Олеговича   
про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправною, скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2026 позивач, ОСОБА_1 звернувся до Котелевського районного суду Полтавської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, Старшого лейтенанта поліції поліцейського 2 взводу 5 роти 1 батальйону ПОЛК-1 УПП в Києві Шарандака Олега Олеговича в якому просив суд: 
- скасувати постанову серії ЕНА № 6652787 від 12.02.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 140 КУпАП та закрити провадження по справі.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 12 лютого 2026 року відповідачем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6652787, відповідно до якої 12 лютого 2026 року водій керував автобусом при цьому здійснював перевезення пасажирів за маршрутом Київ-Харків без узгодженої уповноваженим органом Національної поліції України схеми маршруту руху та розкладу руху, чим порушив п.32.1. ПДР за що передбачена відповідальність за ст. 140 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Із зазначеною постановою позивач ОСОБА_1 не погоджується в повному обсязі, вважає її протиправною, а отже такою, що підлягає скасуванню, а адміністративна справа підлягає закриттю.
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 19.03.2026 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції, поліцейського 2 взводу 5 роти 1 батальйону ПОЛК-1 УПП в Києві Шарандака Олега Олеговича про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправною, скасування постанови - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, зокрема здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування (якщо таке вимагається) покладається на посадових осіб підприємства, яке є автомобільним перевізником (як це, наприклад, прямо зазначено в п. 69 Правил), а не на позивача як водія маршрутного транспортного засобу, оскільки у останнього відсутні відповідні обов`язки і повноваження.
Крім того, позивач вважає, що п. 32.1 ПДР України не передбачає обов`язку погоджувати схему рухуіз органами Національної поліції.
Відповідач, представник Департаменту патрульної поліції, скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на його переконання, твердження апелянта про те, що у водія автобусу немає обов`язку пред`являти паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень не відповідають діючому законодавству, адже абзацом сьомим частини першої статті 52-3 КУпАП до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належить здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів, у тому числі небезпечних, додержанням законодавства у зазначеній сфері, розробленням і видачею в установленому порядку документів щодо погодження маршрутів руху транспортних засобів з уповноваженими органами Національної поліції під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 12 лютого 2026 року старшим лейтенантом поліції поліцейського 2 взводу 5 роти 1 батальйону ПОЛК-1 УПП в Києві Шарандаком Олегом Олеговичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6652787, відповідно до якої 12 лютого 2026 року водій керував автобусом при цьому здійснював перевезення пасажирів за маршрутом Київ-Харків без узгодженої уповноваженим органом Національної поліції України схеми маршруту руху та розкладу руху, чим порушив п.32.1. ПДР за що передбачена відповідальність за ст. 140 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зазначену постанову позивач ОСОБА_1 вважає необгрунтованою та звернувся до суду для захисту своїх прав. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що старший лейтенант поліції, інсперктор взводу №2 роти № 5 батальйону №1 полку №1 УПП в м.Києві Шарандак О.О. під час винесення постанови серії ЕНА № 6652787 від 12.02.2026, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач є водієм механічного транспортного засобу - автобусу SETRA S 516HD/2, з номерним знаком НОМЕР_1 .
При цьому, суб`єктами правопорушень, передбачених ч.2 ст.140 КУпАП, можуть бути посадові особи, суб`єкти господарювання та громадяни, які самостійно здійснюють пасажирські перевезення за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.
За змістом п.2.1 (г) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових та великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.
Як передбачено ч.2 п.32.1 ПДР України, з органами НПУ узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Також, у розумінні ст.1 цього Закону, паспортом маршруту вважається документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо.
У силу положень ст.39 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, відповідно до яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - це ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, що передбачені законодавством України; для водія автобуса - це посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), а також інші документи, передбачені законодавством України.
У відповідності до п.29 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997р. №176), перевезення пасажирів за міськими, приміськими та міжміськими маршрутами у межах території однієї області здійснюється на підставі договору про організацію перевезень, укладеного відповідно до закону.
При цьому, п.1.4 «Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» (затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010р. №278) визначено, що схема маршруту і розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Укртрансбезпеки під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів НПУ.
Відповідно до п.1.2 Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278 перевізник - юридична або фізична особа, яка на підставі одержаної ліцензії надає послуги з перевезення пасажирів автобусами. 
Згідно з п.1.3 Порядку №278, автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту і копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху; водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних спеціальних перевезень, - примірником паспорта маршруту з позначкою «В».
Пунктом 2.1 Порядку №278 встановлено, що паспорт маршруту включає:
- схему маршруту;
- характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності);
- копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;
- графік режиму праці та відпочинку водіїв;
- таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень);
- список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких визначено договором про регулярні спеціальні перевезення і які застраховані в установленому законодавством порядку, крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 км, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю;
- відомості про зміни на маршруті;
- умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень);
- акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень);
договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень);
відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).
В пункті 2.12 Порядку № 278 прямо зазначено, що паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень (у частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) погоджується уповноваженим підрозділом Національної поліції України.
Як вбачається із затвердженого зразка паспорта автобусного маршруту регулярних перевезень, він погоджується уповноваженим підрозділом Національної поліції.
Відповідно до п.2.13 Порядку №278, затвердження паспорта діючого автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 1) здійснюється перевізником, паспорта автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень (додаток 2) - замовником послуг за погодженням з організатором перевезень на відповідній території (у частині маршруту та графіка руху), паспорта нового автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 3) - організатором перевезень на відповідній території.
Згідно з п.3.4 Порядку №278, уповноважений підрозділ НПУ розглядає протягом 30 днів та в цей самий строк погоджує паспорти маршрутів (у частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) за умови дотримання вимог безпеки перевезень або ж надає обґрунтовану письмову відповідь із зазначенням причин відмови в погодженні.
Підставами для відмови в погодженні паспорта є фактори, які не забезпечують належного рівня безпеки перевезень.
За п.3.5 Порядку №278, погоджені уповноваженими підрозділами НПУ паспорти маршрутів регулярних спеціальних перевезень надсилаються на погодження до організатора перевезень, який протягом 30 днів з дня їх надходження приймає відповідне рішення. У разі непогодження паспорта маршруту організатором перевезень у цей самий строк надається письмова обґрунтована відповідь із зазначенням причин.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідач старший лейтенант поліції, інсперктор взводу №2 роти № 5 батальйону №1 полку №1 УПП в м.Києві Шарандак О.О., діючи згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", зафіксував розгляд справи про адміністративне правопорушення на нагрудний відеореєстратор 473634, відеозапис якого додано на оптичному диску до відзиву.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що позивач дійсно не надав працівникам поліції будь-яких документів, які підтверджують погодження маршрутів руху під час здійснення регулярних пасажирських перевезень.
Згідно ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Позивач в позові підтверджує, що не надав поліцейським документів, які б підтверджували погодження маршрутів руху з уповноваженими органами Національної поліції під час здійснення регулярних пасажирських перевезень. Більше того. Позивач заявляє, що таке погодження нормативно не передачено.
Відповідно до абзаца сьомого частини першої статті 52-3 КУпАП до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належить здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів, у тому числі небезпечних, додержанням законодавства у зазначеній сфері, розробленням і видачею в установленому порядку документів щодо погодження маршрутів руху транспортних засобів з уповноваженими органами Національної поліції під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів.
Дійсно, позивач не пред`явив такого паспорта автобусного маршруту, та цього факту він не заперечував.
Отже, дії поліцейських під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законними, а оскаржувана постанова є правомірною, оскільки винесена уповноваженим на це працівником Національної поліції за недотримання вимог законодавства України в сфері пасажирських перевезень.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020р. в справі № 552/3082/20, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відбулися зміни у нормативно-правовому врегулюванні пасажирських перевезень по території України, які стосуються змін у розробленні та затвердженні паспорта автобусного маршруту та ліквідацією Державної автомобільної інспекції МВС України, де зокрема на підставі Наказу Міністерства інфраструктури України від 14.09.2022 № 700 - п. 3.4 Порядку зазнав змін та його викладено іншій редакції: « Уповноважений підрозділ Національної поліції України розглядає протягом 30 днів та в цей самий строк погоджує паспорти маршрутів (у частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) за умови дотримання вимог безпеки перевезень або надає обгрунтовану письмову відповідь із зазначенням причин відмови в погодженні ...».
Колегія суддів вважає, що позивач, будучи водієм пасажирського автобусу має бути обізнаним стосовно переліку документів, які він має при собі мати та пред`являти на вимогу працівника поліції. Також водій пасажирського автобусу, перебуваючи в трудових відносинах із своїм роботодавцем - перевізником, не позбавлений права звертатися із повідомленнями або заявами до свого керівництва про необхідність дотримання встановленого порядку перевезення пасажирів, комплектності документів або відмовитися виконувати перевезення до вирішення даного питання.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.
Відповідно до статті 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вірно встановив, що обставини на підставі яких складена оскаржувана постанова, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та становлений відповідачем старшим лейтенантом поліції, інсперктором взводу №2 роти № 5 батальйону №1 полку №1 УПП в м.Києві Шарандак О.О., під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Та відповідно до норм чинного законодавства поліцейський вмотивовано виніс оскаржувану постанову за ч. 2 ст. 140 КУпАП.
Відповідно до ст.9 КпАП України, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна /умисна або необережна/ дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.ст.151, 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Як вбачається з оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, то така відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а посилання позивача на незаконні дії відповідача ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 6652787 від 12.02.2026 винесена старшим лейтенантом поліції, інсперктором взводу №2 роти № 5 батальйону №1 полку №1 УПП в м.Києві Шарандак О.О. є обгрунтованою та правомірною.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 19.03.2026 по справі № 535/177/26 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 19.03.2026 по справі № 535/177/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов   	
Постанова складена в повному обсязі 27.05.26.