Єдиний унікальний номер 722/584/26
Номер провадження 2/722/602/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Суського О.І.
секретаря: Кушнір І.В.,
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом поданим представником позивача Побережною Оленою Дмитрівною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_3 , звернулася до Сокирянського районного суд Чернівецької області із вказаним вище позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину.
Обґрунтовуючи позов вказувала на те, що з відповідачем ОСОБА_2 позивачка (дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ») перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 01.06.2016 року Виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №02. Сторони є батьками малолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначила, що спільним життям позивачка з відповідачем проживали до січня місяця 2023 року, причиною припинення спільного проживання є те, що вони втратили повагу одне до одного, не знаходили взаєморозуміння та у них склалися різні погляди на сімейне життя, на даний час шлюбних відносин сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть, позивачка не вбачає можливості примирення та прийшла до висновку, що збереження шлюбу з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам. Спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній. Після розірвання шлюбу позивачка не бажає змінювати своє прізвище на дошлюбне. Після припинення спільного проживання малолітня донька сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, оскільки сторони у добровільному порядку не домовилися щодо участі у вихованні та матеріальному утриманні їхньої дитини. 
Відповідач ОСОБА_6 працездатний, у нього відсутні будь-які утриманці та з нього не проводиться стягнення аліментів на користь інших осіб. Позивачка працездатна, однак на даний час не працює та не має будь-якого доходу, а також вона не має у власності будь-якого нерухомого майна та цінного рухомого майна. Малолітній син здоровий, однак потребує належного матеріального утримання, розвитку та щоденного догляду.
Відповідно за таких обставин та з урахуванням вищезазначених обставин у сукупності, доцільно в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхнього спільного сина, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів забезпечить належне матеріальне 
Ухвалою судді від 10.04.2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, натомість представник позивача у прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи без їхньої участі.
Відповідач в судове засідання також не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволенні, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, з наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 виданого 26.09.2023 року, органом 7321, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається із копії витягу з реєстру Сокирянської територіальної громади №2026/004895015 від 27.03.2026 року позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Зокрема суд встановив, що 01.06.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
Статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється відсутність взаєморозуміння між ними, втрата поваги та любові один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Подружні відносини між ними фактично припинені. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе.
Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даною вимогою, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення.
Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість.
Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.
У період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 28.10.2016 року Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №232, який на даний час проживає з позивачкою.
Відповідач ОСОБА_2 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини запис про батьківство не оспорював. 
Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.
Зокрема, за змістом ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Отже, під час вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини визначальним є те, разом із ким спільно проживає дитина.
Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 Кодексу).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 Кодексу).
Як було встановлено судом, малолітня: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом із позивачем, що відповідач не заперечував.
Згідно наданого акту обстеження матеріально-побутових умов №308 від 30.03.2026 року, комісією у складі старости Білоусівського старостинського округу Сокирянської міської ради Дністровмького району Чернівецької області, інспектора з питань соціального захисту населення та діловода складено даний акт, з якого вбачається, що при обстеженні матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із своїм сином ОСОБА_6 .
Між сторонами не досягнуто угоди про виплату аліментів у добровільному порядку. Спільна дитина сторін здорова. Відповідач працездатний, з нього не проводиться стягнення по іншим виконавчим документам на користь інших осіб. 
У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями ст.181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
На підставі наведеного суд вважає, що позивач має право на стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки донька проживає разом із нею, а тому, з урахуванням заявлених позовних вимог, аліменти повинні бути визначені у частці від доходу батька.
Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд зазначає, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідний розмір на утримання не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 з 1 січня 2817 гривень.
Одночасно частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» є мізерним та недостатнім.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів.
Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивача також лежить обов`язок по утриманню дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Визначаючи розмір коштів, що стягуються як аліменти, суд повинен прагнути не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.
Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат.
З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дитину, враховуючи позицію відповідача, а також той факт, що відповідач після припинення спільного проживання з позивачкою, відмовлявся у добровільному порядку брати участь у вихованні та матеріальному утриманні своєї дитини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Оскільки дитина проживає разом із матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий із позивачем обов`язок щодо її утримання і матеріального забезпечення, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісячно.
На переконання суду такий розмір аліментів, з урахуванням обов`язку позивачки по утриманню дитини, забезпечить потреби малолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача, задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.
Положенням ст.191 Сімейного кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
На підставі п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.
Згідно платіжної інструкції №8410-3408-5656-9973 від 27.03.2026 року ОСОБА_1 у зв`язку із захистом своїх прав понесла судові витрати які складають із судового збору при поданні позовної заяви про вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1331,20 грн., а за вимогу про стягнення аліментів позивач від судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена.
Таким чином, з ОСОБА_9 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 24, 110, 112, 141, 150, 157, 160, 161 180-183 СК України, ст.ст. 13, 141, ч.4 206, 263, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01.06.2016 року Виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №02.
Прізвище позивачки ОСОБА_1 залишити без змін - « ОСОБА_10 ».
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду, в межах платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , понесені нею судові витрати у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Копію даного рішення, після набрання ним законної сили, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: