Справа № 946/9094/23 
Провадження № 2/946/663/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Пащенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яка була уточнена 13.05.2024 року (а.с.100-105 т.1) та 09.07.2025 року (а.с.132-138 т.2), до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.05.2023 року о 07:54 год. в м.Ізмаїлі Одеської області по вул. Адмірала Холостякова кут вул. Грецька відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю мопеда «Yamaha», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Відповідач, керуючи «Yamaha», д.н.з. НОМЕР_1 , під`їжджаючи до рівнозначного перехрестя, не надав дорогу автомобілю «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який під`їхав до перехрестя праворуч, в результаті чого допустив зіткнення з ним та внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, що завдало позивачу матеріальних збитків. Вищевказана ДТП сталася з вини відповідача, який своїми діями порушив п. 16.12 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2023 року у справі N?946/5141/23 відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП та провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідач не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, чим позбавив позивача можливості отримати відшкодування шкоди у страховика. Отже, відповідач самостійно повинен сплатити вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю. Згідно із висновком експерта №20/24 судової транспортно - товарознавчої експертизи по цивільній справі №946/9094/23 з визначення матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 207 276,75 грн. Мопед «Yamaha», д.н.з. НОМЕР_1 , є власністю відповідача, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення від 12.07.2023 року. Моральна шкода для позивача полягає у психічних переживаннях, які він переніс під час ДТП та в процесі розгляду адміністративної справи у суді, у порушенні звичного стану життя у зв`язку з відсутністю автомобіля, оскільки до теперішнього часу автомобіль не відремонтований з вини відповідача та знаходиться в такому ж стані, як після ДТП. Вже більше півроку позивач не може користуватися своїм автомобілем внаслідок ДТП та переживає у зв`язку з цим великі незручності. Розмір душевних страждань позивача і страждань його родини оцінюється позивачем в 20 000 грн. Ціна враховує у себе всі страждання, які довелося перенести позивачеві, зокрема, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також, моральних страждань, пов`язаних з ДТП. Внаслідок ДТП та у зв`язку з відмовою відповідача добровільно сплатити завдану шкоду, позивач поніс інфляційні втрати та відповідач має йому сплатити три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, заподіяну в результаті ДТП, що полягає у вартості відновлювального ремонту автомобілю, у розмірі 207 476,75 грн., інфляційні втрати у розмірі 42309,60 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 13318,30 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., витрати, пов`язані зі сплатою послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн., судові витрати включно із витратами на проведення судової експертизи у розмірі 7000,00 грн. 
07.02.2024 року представник відповідача – адвокат Бальжик К.Д. надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідач не вважає себе винуватим в даній ДТП. Відповідно до п.п. а п. 4l.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі ї заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті І цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою МТСБУ. МТСБУ потрібно залучити до справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Крім того, відповідно, до п. 1.10 ПДР України мопед з об`ємом двигуна до 50 см3 не є механічним транспортним засобом, та джерелом підвищеної небезпеки, тому стягувати шкоду на підставі ст. 1188 ЦК України неможливо. В даному випадку грошового зобов`язання не існує, мова йде про зобов`язання з відшкодування шкоди, по якому не передбачено виплат індексу інфляції та трьох відсотків річних. Крім того, позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди. Незначні подряпини на крилі автомобілю не є підставою для стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позов у повному розмірі (а.с.44-45 т.1).
15.02.2024 року представник позивача – адвокат Марінов А.А. надав суду відповідь на відзив, в якому вказав, що в даному випадку МТСБУ не відшкодовує завдану шкоду, оскільки позивач та відповідач не застрахували свою цивільно-правову відповідальність, а отже, всю заподіяну шкоду має оплачувати відповідач. Положення ст. 1187 ЦК України щодо поняття джерело підвищеної небезпеки спростовує твердження відповідача щодо того, що мопед не є механічним транспортним засобом та джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із факту завдання шкоди. Тому, оскільки відповідач не виконав грошового зобов`язання з відшкодування шкоди, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України (а.с.52-53 т.1).
03.07.2024 року представник відповідача - адвокат Зайцев М.П. надав суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому вказав, що згідно матеріалам адміністративної справи, доповіді старшого інспектора-чергового СPПП N1 IPBП ГУПН B Одеській області, ОСОБА_3 від 15.05.2023 року, ОСОБА_2 є потерпілим, та отримав переломи правої стегнової кістки, тобто тілесні ушкодження. Але, у постанові по справі №946/5141/23 суддя зазначив потерпілим та таким, хто отримав тілесні ушкодження, саме ОСОБА_1 , хоча матеріалами адмінсправи це не підтверджується. Оскільки обставини по справі №946/5141/23 не були встановлені судом належним чином, а сама постанова була винесена судом з численними порушеннями чинного законодавства, відповідач не погодився з таким рішенням суду, та зробив судово-медичну експертизу, яка підтвердила факт отримання ним тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В подальшому, на підставі заяви потерпілого ОСОБА_2 про скоєння злочину позивачем ОСОБА_1 , ухвалою №946/2868/14 суд встановив, що не зважаючи на вже наявне обвинувальне рішення адмінсуду №946/5141/23 стосовно ОСОБА_4 , в ДТП від 15.05.2023 року є ознаки кримінального правопорушення, передбачені ч.1 ст.286 КК України. Наразі відкрите кримінальне провадження № 12024162150000518 вiд 13.04.2024 року за ч.1.ст.286 КК України. Вимоги позивача щодо стягнення шкоди у ДТП за висновком експерта ОСОБА_5 № 20/24 від 19.03.2024 року, не підлягають задоволенню, оскільки компенсувати шкоду, завдану позивачу в ДТП, повинне МТСБУ, на підставі ст. 41 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Ніяких доказів того, що його КТЗ не застрахований, позивач не надавав. Крім того, експертиза проведена лише через 9 місяців після ДТП, та ушкодження на момент проведення експертизи не відповідають реальним ушкодженням, отриманим автомобілем «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , 15.05.2023 року. Зокрема, на сторінці 12 експертизи зазначено, що ліва протитуманна фара має тріщину, а тому підлягає заміні, але насправді, як свідчать фотографії з місця ДТП, та на момент проведення експертизи вона не мала зовнішніх ознак ушкоджень. Тріщина є лише на накладці бампера, але сама протитуманна фара не має жодних ушкоджень. Також, ОСОБА_1 стверджує, що відповідач своїм обличчям пом`яв йому капот, але його доставили у лікарню з переломом ноги, а не обличчя. Також, згідно експертизи, вартість деталей, які підлягають заміні, десятки раз перевищують реальну ринкову вартість цих деталей. Але на підставі ч.1 ст. 1192 ЦК "Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або коефіцієнту зносу, враховуючи, що автомобіль «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , експлуатувався вже 8 (вісім) років, та його деталі та вузли зазнали значного зносу та зменшення їх вартості. Нapазі реальна вартість деталей на внутрішньому ринку України становить 30 000 грн. Вимоги позивача щодо стягнення індексу інфляції не підлягають задоволенню на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки саме прострочення грошового зобов`язання виникає з моменту виникнення грошового зобов`язання. Таке судове рішення наразі відсутнє, тому і прострочення не існує. Також застосування ст.625 ЦК України щодо прострочення грошового зобов`язання та нарахування процентів, наразі є неможливим у зв`язку з воєнними діями в Україні згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки вони є неадекватними та документально не доведеними. Особливо враховуючи, що ОСОБА_1 належить друге авто марки «Hyundai Sonata», номерні знаки НОМЕР_3 , на якому він їздить. Також, ніяких доказів щодо "витрат, пов`язаних з відновлення психічного стану позивача" позивач не надав і доказів стосовно "порушення психічного стану" позивача, чи будь-яких інших доказів будь-якої моральної шкоди. Будь-яких документальних доказів, які б могли визначити факти щодо порушення звичайного образу життя позивача у зв`язку із тим що позивач не міг користуватися своїм автомобілем, позивачем не надано. Ніяких висновків судово-психологічної експертизи позивачем не надано. Щодо посилання позивача у позовних вимогах щодо стягнення моральної шкоди, на п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди", повідомив, що оскільки ця постанова Пленуму Верховного Суду України посилаються на неіснуючі статті Цивільного Кодексу, які давно втратили чинність, то посилання позивача на цю постанову с некоректним, та таким, що не може бути прийняте до уваги. Вимоги позивача щодо стягнення на послуги адвоката 10000 гривень, не підлягають задоволенню, оскільки наразі відомо, що адвокат позивача повністю або частково надає позивачу послуги по системі безоплатної правової допомоги. Вимоги позивача щодо стягнення вартості ремонту КТЗ «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту зносу не підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст. 1192 ЦК "Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або коефіцієнту зносу, враховуючи, що автомобіль «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , експлуатувався вже 8 (вісім) років, та його деталі та вузли зазнали значного зносу та зменшення їх вартості. Оскільки постраждале в ДТП KТ3 «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , 2016 року виробництва, також як і всі вузли та запасні деталі є у вільному продажу та не потребуються інших моделей автомобілем, які б могли випускатись замість знятих з виробництва, то позивач не вправі вимагати відшкодування шкоди без урахування зносу деталей його КТЗ. Всі інші постанови ВСУ, наведені позивачем як приклад, також стосуються автомобілів, які давно зняті позивачам знадобилось придбати нові деталі інших модифікацій чи від інших моделей автомобілем за ціною нових. Тобто вимоги позивача щодо стягнення вартості ремонту КТ3 «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту зносу з посиланням на постанови ВСУ які не можуть бути застосовані у справі 946/9094/23 яка наразі розглядається, є спробою ввести суд в оману та мають ознаки спроби позивачем фальсифікувати обставини справи для отримання неправомірної вигоди. Щодо неможливості стягнення шкоди за позовною заявою ОСОБА_1 , та підстави для застосування ст.ст. 1187,1193 ЦК України у справі № 946/9094/23. Через порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, він зробив відповідача в ДТП від 15.05.2023 року інвалідом другої групи та відповідач втратив роботу. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 одразу після ДТП від 15.05.2023 року визнавав свою частку вини, у виникненні зазначеного ДТП та запропонував оплатити 50% лікування, в подальшому він не виконав домовленість, та витати на лікування вище 100 000 грн. лягли тільки на відповідача. Наразі єдиним джерелом доходу відповідача є соціальна виплата на осіб, які втратили працездатність. Фінансове становище у нього жахливе. Власного нерухомого майна відповідач не має та оскільки через каліцтво та лікування не може наразі працювати, в нього немає коштів навіть на винаймання орендного житла, та він змушений проживати у друзів за рахунок родичів. З обставин справи по ДІП від 15.05.2023 року слідує, що ОСОБА_6 щонайменше, припустився грубої необережності, чим спровокував виникнення аварії. На підставі викладеного та через повну відсутність належних та достатніх доказів позивача щодо розміру завданої йому шкоди, враховуючи жахливий матеріальний стан відповідача, відсутність в нього нерухомого майна, відсутність роботи, та неможливість працювати через тілесні ушкодження завдані йому ОСОБА_1 ,, відсутність джерел фінансування для подальшого лікування, загрозу здоров`ю, та неможливість оплати лікування у разі стягнення, отримане відповідачем каліцтва в результаті грубої необережності та обставин, які вказують на вину ОСОБА_1 у ДТП від 15.05.2023 року, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному розмірі (а.с.126-130 т.1).
08.07.2024 року представник відповідача – адвокат Зайцев М.П. надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що предметом позову є відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок належного позивачу транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи підстави позовних вимог позивач вказує на те, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, який своїми діями порушив п.16.12. Правил дорожнього руху. На думку позивача саме вказані порушення ПДР і стало причиною завдання майнової шкоди. Він навіть посилається на постанову суду, згідно якої відповідач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В дорожній обстановці, яка склалась безпосередньо перед зіткненням транспортних засобів, якими керували позивач та відповідач, необхідно визначитись із ступенем вини кожного учасника дорожнього руху, адже очевидно, що позивач не дотримався вимог п.12.3 ПДР, які теж призвели до пошкодження транспортного засобу. На користь цього факту свідчать письмові докази, а саме схема до протоколу про адміністративне правопорушення, а також протокол огляду транспортних засобів. Адже, якби водій ОСОБА_1 в повній мірі дотримався вимог ПДР щодо безпечної швидкості, тим більше в умовах обмеженої видимості при проїзді перехрестя, зіткнення транспортних засобів можливо було відвернути. В цьому випадку необхідні спеціальні пізнання в галузі авто техніки, аби визначити відповідність дотримання водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху. В якості доказу розміру майнової шкоди позивач посилається на висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи. Вважаємо цей доказ неналежним, так як він одержаний із порушенням законодавства про судову експертизу. Як вказано у вступній частині висновку експерта проведення експертизи доручено експерту Пастиру Ю.І., який має кваліфікацію експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, що нанесений власнику транспортного засобу». Свідоцтво про кваліфікацію експерта видано до 16.10.2023 року. Сама експертиза проведена в 2024 році, а тому виникає питання щодо кваліфікації експерта ОСОБА_5 . Щодо стягнення інфляційних та трьох процентів річних від простроченої суми. Заявляючи вимогу про стягнення інфляційних та трьох процентів річних від простроченої суми позивач посилається на положення сит.625 ЦК України, яка регламентує відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вважає, що позивач неправильно витлумачив вказану правову норму. Дійсно, склалась судова практика, за якою норми ст.625 ЦК поширюються не тільки на договірні зобов`язання, але і на недоговірні, зокрема, з приводу відшкодування майнової шкоди. Судові рішення, на які посилається позивач, як на приклад для застосування їх у даній справі, не можуть бути застосовані на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України з огляду на те, що у цих справах різні фактичні обставини. У рішеннях, на які посилається позивач, мова йде про невиконання грошових зобов`язань, пов`язаних із невиконанням судових рішень, якими був вставлений розмір збитків (шкоди).В нашій справі розмір збитків не встановлений, а тому вести мову про відповідальність за невиконання грошового зобов`язання ще зарано. Щодо відшкодування моральної шкоди. Заявляючи таку позовну вимогу з приводу відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незначними пошкодженнями дороговартісного автомобіля позивач явно не дотримується засад визначених ст.3 ЦК України, щодо справедливості, добросовісності, розумності. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. Вважаємо заявлені вимоги в такому розмірі явно завищеними з огляду на те, що у справі адвокат надав правову допомогу клієнт лише щодо складання і підготовки позовної заяви. Очевидно, що така послуга не коштує 10 тисяч гривень з огляду на категорію справи, у якій сформована стала судова практика (а.с.169-173 т.1).
02.09.2024 року представник відповідача – адвокат Шепель В.С. надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з обставинами, а також правовою оцінкою обставин наданих позивачем відповідач не погоджується з огляду на наступне. Опис обставин справи у постанові № 946/5141/23, наданий суддею Адамовим А.С., дивним чином не співпадає з обставинами, вказаними в матеріалах адміністративної справи. Зокрема, згідно адмінматеріалам, в доповіді старшого інспектора чергового СРПП № 1 ІРВП ГУНП в Одеській області, Сергаєва А.О. від 15.05.2023 року, згідно якій ОСОБА_2 є потерпілим, та отримав переломи правої стегнової кістки, тобто тілесні ушкодження. Але у постанові по справі № 946/5141/23 суддя зазначив потерпілим, та таким хто отримав тілесні ушкодження саме ОСОБА_1 , хоча матеріалами адмінсправи це не підтверджується. Також, у зазначеній адмінсправі суддя Адамов А.С. виставив ОСОБА_2 ухилянтом і притворником, заявив, що ОСОБА_2 не надав доказів хвороби у клопотаннях про відкладення розгляду суду. Але ці висновки судді спростовуються реєстраційними даними електронної пошти, згідно яким 29.08.23, та 24.10.23 ОСОБА_2 надав суду лікарняні виписки щодо його лікування та тілесних ушкоджень, які суддя Адамов А.С. приховав при розгляді справи. Оскільки обставини по справі № 946/5141/23 не були встановлені судом належним чином, а сама постанова була винесена судом з численними порушеннями чинного законодавства, відповідач не погодився з таким рішенням суду, та зробив судово-медичну експертизу, яка підтвердила факт отримання ним тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В подальшому, на підставі заяви потерпілого ОСОБА_2 про скоєння стосовно нього злочину позивачем ОСОБА_1 , голова Ізмаїльського міськрайонного суду Присакар О.Я. ухвалою суду по справі № 946/2868/24 від 12.04.2024 року встановив, що, не зважаючи на вже наявне обвинувальне рішення адмінсуду № 946/5141/23 стосовно ОСОБА_2 , в ДТП від 15.05.2023 року є ознаки кримінального правопорушення, передбачені ч.1, ст.286 КК України. Зазначеною ухвалою суддя Присакар О.Я. зобов`язав ІРВП ГУНП в Одеській області відкрити кримінальне провадження, та розпочати розслідування за фактом нанесення громадянином ОСОБА_1 громадянину ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середньої тяжкості в ДТП від 15.05.2023 року. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному розмірі (а.с.203-206 т.1).
01.04.2025 року представник відповідача – адвокат Шепель В.С. надав суду доповнення до письмових заперечень на уточнену позовну заяву (а.с.66-70 т.2), в яких просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених в раніше поданих запереченнях. При цьому, просив суд врахувати, що на підставі ст.1193 ЦК України при покладені відповідальності на володільців джерел підвищеної небезпеки, враховується груба необережність самого потерпілого та матеріальне становище заподіювача шкоди – фізичної особи.
07.04.2025 року представник позивача – адвокат Марінов А.А. надав суду додаткові пояснення по справі, в яких вказав, що у висновку експерта № 20/24 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 19.03.2024 року, що складена судовим експертом Пастир Ю.І. вказано, що свідоцтво експерта за № 67 діє до 16.10.2023 року. Наказом МЮУ від 14.03.2022 року № 1138/5 строк дії свідоцтв експертів дії яких закінчуються в період воєнного стану продовжено на час дії воєнного стану. Таким чином, експерт мав повноваження на складення висновку по справі. Законом України № 2120-IX, який набув чинності 17.03.2022 року, встановлено, що у разі прострочення позичальником виконання свого зобов`язання за кредитним договором у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення/скасування, такий позичальник звільняється: від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; від обов`язку сплати на користь кредитодавця штрафу та пені за таке прострочення. Штраф, пеня та інші платежі, передбачені кредитними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання зобов`язання, підлягають списанню кредитодавцем. Положення Закону України № 2120-IX не можна застосовувати у даній справі, оскільки відповідач не є боржником банку, а відносини що склалися між сторонами є деліктними, а не кредитними. На підставі вищевказаного просить суд задовольнити позов в повному обсязі (а.с.83-85 т.2).
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Представник позивача – адвокат Марінов А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та його представник – адвокат Шепель В.С. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовні вимоги. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Моторне (транспортне) страхове бюро України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. 22.01.2025 року представник Моторного (транспортного) страхового бюро України надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Зокрема, розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 109 "Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (з 01 липня 2022 року): за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000 гривень на одного потерпілого; максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України становлять 80000 гривень на потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На час скоєння вказаного ДТП транспортний засіб відповідача, не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування вказаного транспортного засобу в єдиній централізованій базі даних МТСБУ, доступ до якої є вільним в мережі Інтернет. При цьому, транспортний засіб позивача - автомобіль «LАND ROVER» р/н НОМЕР_2 , на час ДТП був забезпечений страховим полісом ОСЦВВНТЗ. Відповідно до п.п. “а” п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував цивільно-правову відповідальність. Право на отримання відшкодування від МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих мають потерпілі в ДТП особи, відповідальність яких була застрахована на час ДТП. Разом з тим, власник пошкодженого автомобіля, ОСОБА_1 , що є позивачем за цим позовом, не звертався до МТСБУ із відповідною заявою про виплату відшкодування (а.с.31-34 т.2).
Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст.12, 13, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Згідно з ч.1 ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 15.05.2023 року о 07:54 год. в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Адмірала Холостякова кут вул. Грецька, керуючи транспортним засобом – мопедом «Yamaha» державний номерний знак НОМЕР_1 , під`їжджаючи до рівнозначного перехрестя, не надав дорогу автомобілю «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який під`їхав до перехрестя праворуч в результаті чого допустив зіткнення з ним та в наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що завдало матеріальних збитків, а також водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 16.12 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Дані обставини встановлені постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2023 року №946/5141/23, якою ОСОБА_2 визнано винним у чиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постанова була оскаржена в апеляційному порядку та постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2023 року. Подану особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 апеляційну скаргу повернуто апелянту.
Постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2023 року №946/5141/23 набрала чинності 07.11.2023 року (а.с.8-11 т.1). 
Відповідач та його представник стверджують, що ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху. Однак, доказів порушення Ковальовим п. 12.3 Правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності в зв`язку з зазначеним суду не надано. Також не заявлялося клопотання щодо призначення автотехнічної експертизи, та не надано відповідних висновків експертизи суду. 
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , транспортний засіб «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (а.с.6 т.1).
Отже, судом встановлено, що із вини ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 був пошкоджений.
Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до висновку експерта №20/24 судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного 19.03.2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яке сталася 15.05.2023 року, станом на день проведення експертного (технічного) огляду 16.02.2024 року визначається рівною 94976,53 грн., вартість відновлювального ремонту станом на дату оцінки 16.02.2024 року, визначається рівною 207476,75 гривень, вартість автомобілю зі строком експлуатації 7,29 років становить 1475880 гривень. (а.с.64-73 т.1).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Як вбачається з довідок щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування станом на момент ДТП, 15.05.2023 року цивільно-правова відповідальність водіїв транспортних засобів позивача та відповідача не застрахована, (а.с. 49-50 т. 2) вимоги щодо відшкодування шкоди завданої життю та здоров`ю потерпілому не заявлялися, тому в даному випадку не є обґрунтованими доводи відповідача та його представника щодо стягнення матеріальної шкоди з МТСБУ. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що полягає у стягненні вартості відновлювального ремонту автомобілю, у розмірі 207 476,75 грн. підлягають задоволенню.
Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 та його представника щодо неналежності як доказу висновку експерта №20/24 судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного 19.03.2024 року, а також, що вартість деталей, які підлягають заміні у десятки раз перевищують реальну ринкову вартість цих деталей та що ушкодження автомобілю на момент проведення експертизи не відповідають реальним ушкодженням, оскільки свідоцтво експерта Пастир Ю.І. за № 67 діє до 16.10.2023 року. Наказом МЮУ від 14.03.2022 року № 1138/5 строк дії свідоцтв експертів дії яких закінчуються в період воєнного стану продовжено на час дії воєнного стану. Також, як вбачається з Реєстру атестованих судових експертів термін дії свідоцтва експерта ОСОБА_5 продовжено до 19.03.2026 року. Крім того, відповідач та його представник не заявляли в суді клопотання щодо призначення експертизи з метою встановлення розміру вартості відновлювального ремонту автомобілю належного позивачу та не надавали такого висновку виготовленого на їх замовлення іншим експертом.
Позивач надав докази сплати вартості проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується платіжної інструкцією від 12.02.2024 року (а.с.106 т.1). Отже, на користь позивача також підлягають стягненню з відповідача витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 7000,00 грн.
Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків від простроченої суми, суд приходить до наступного висновку.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 вказано, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. Вказані правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18, від 22 грудня 2022 року у справі № 902/1301/21, від 06 грудня 2023 року у справі № 522/12406/22 від 29 січня 2025 року у справі № 201/1763/22.
При вирішенні питання про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо сторони не досягли домовленості рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача майнової вимоги, яке не виконувалося не ухвалювалося.
За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення виконання зобов`язання не настало, тому суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Що стосується вимог позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди з відповідача в розмірі 20 000 грн., суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 року №5), роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч.2 ст.78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням його майна, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між такими діями та їх наслідками, вину відповідача в завданні моральної шкоди, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 5 000 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 суми матеріальної шкоди у розмірі 207476,75 грн., витрат, пов`язаних з проведенням оцінки вартості (розміру) збитків та складання звіту у розмірі 7000,00 грн., суми у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.
Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо.
Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Марінов А.А. надав правову допомогу позивачу, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 01.08.2023 року (а.с.91-94 т.1).
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано суду протокол погодження договірної ціни від 01.08.2023 року, акт про надання послуг (виконання робіт) до Договору про надання правової допомоги від 01.08.2023 року від 04.05.2024 року, платіжну інструкцію від 22.11.2023 року на суму 2500,00 грн. (а.с.92-94, 95-96, 97 т.1).
Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог та співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.
За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, стягує судовий збір з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
Згідно платіжного доручення від 22.11.2023 року (а.с.17 т.1) позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1074,00 грн.
Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог у розмірі 806,04 грн. (75,05%).
Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,83, 95,141, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 625, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Моторне (транспортне) страхове бюро України, адреса місцезнаходження юридичної особи: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , вартість відновлювального ремонту автомобілю у розмірі 207 476,75 (двісті сім тисяч чотириста сімдесят шість гривень сімдесят п`ять копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , суму моральної шкоди у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч гривень нуль копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у розмірі 7000,00 (сім тисяч гривень нуль копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , судовий збір 806,04 (вісімсот шість гривень чотири копійки) гривень.
В іншій частині позову - відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: 	Т.П.Пащенко