ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року   Справа № 918/1238/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Мельник О.В. ,  суддя Хабарова М.В. 

при секретарі судового засідання Кульчин Д.А.

представники учасників справи:
прокурор: Немкович І.І., 
позивач: не з`явився,
відповідач: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року (повне рішення складено 09.02.2026 року) у справі №918/1238/25 (суддя О.Андрійчук)

за позовом першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради Рівненської області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід енерджі груп» 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 97770,78 грн
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року у справі №918/1238/25 частково задоволено позов першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід енерджі груп» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 97770,78 грн. 
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою для представництва прокурора є бездіяльність органу орган місцевого самоврядування щодо захисту інтересів держави. Враховуючи законодавчо встановлені обмеження щодо збільшення ціни одиниці товару на 10%, які є граничними і розраховуються від початкової ціни, визначеної за результатами аукціону, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання недійсними додаткових угод №3 від 01.07.2024 року та №4 від 05.08.2024 року.
Крім того, суд першої інстанції задоволив позов щодо стягнення з ТОВ «Захід енерджі груп» 81161,14 грн безпідставно сплачених коштів, оскільки підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статтей 216, 1212 ЦК України.
При цьому, відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення 16609,64 грн, суд виходив з того, що розрахунок безпідставно сплачених коштів (збитків) має базуватися на початковій ціні договору, визначеній за результатами закупівлі. Оскільки сукупне збільшення ціни обмежене 10% від первісної вартості, саме ця вартість є базовим критерієм для оцінки правомірності видатків. Подальше зменшення ціни не змінює розрахункову базу для стягнення, адже використання нижчої ціни призведе до невідповідності розміру стягнення фактично завданій шкоді інтересам держави.
Не погоджуючись із рішенням в частині відмови у задоволенні позову, Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури у встановлений процесуальний строк подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу прокурор зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку скаржника, суд безпідставно не прийняв до уваги, що визнання недійсними додаткових угод №3 та №4 зумовлює відновлення редакції договору, що діяла до їх укладення. Оскільки додаткова угода №2 від 15.03.2024 року не була предметом оскарження і є чинною в силу презумпції правомірності правочину, саме її умови мають застосовуватися при перерахунку вартості поставленої електроенергії.
Господарський суд Рівненської області при розрахунку збитків помилково застосував первісну ціну основного договору, проте застосовуватись має є ціна за чинною додатковою угодою №2, а саме: 5,00 грн/кВт*год без ПДВ (6,00 грн з ПДВ).
Таким чином, сума, що підлягає стягненню з ТОВ «Захід енерджі груп», становить 97770,78 грн, як така, що розрахована як різниця між фактично сплаченими коштами за недійсними угодами та реальною вартістю спожитої енергії за законною ціною.
Однак вказане судом першої інстанції врахованим не було, а тому прокурор просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року у даній справі №918/1238/25 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 16609,64 грн.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Мельник О.В., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі №918/1238/25.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 20.04.2026 року прокурор підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення щодо своєї правової позиції.
Інші учасники справи не забезпечили явку своїх представників у судові засідання апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомили, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як стверджено матеріалами справи, позивачем проведено відкриті торги з особливостями за предметом «Електрична енергія», з очікуваною вартістю 910000,00 грн (номер закупівлі UA-2023-12-14-021529-а).
За результатами проведення відкритих торгів 01.01.2024 року Володимирецька селищна рада Рівненської області (споживач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід енерджі груп», як переможець торгів (постачальник), уклали договір №069/Т/1 про постачання електричної енергії споживачу, за пунктом 2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. 
Згідно з пунктом 3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. 
Відповідно до Додатку 1 до договору датою початку постачання електричної енергії є 01.01.2024 року.
Пунктом 5.1. договору визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Згідно з Додатком № 2 до договору ціна за спожиту електричну енергію за 1 кВт/год. становить 5,4 грн/кВт*год. без ПДВ, що включає в себе тариф на послуги з передачі електричної енергії.
У додатку № 3 до договору визначено, що ціна цього договору становить 907200 грн з ПДВ.
За пунктом 9 додатку №2 до договору цей договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток 1 до договору) та укладається на строк до 31.12.2024 року, а в частині розрахунків (у тому числі повної оплати заборгованості) - договір діє до повного їх виконання. 
Відповідно до підпункту 2 пункту 13.8 договору істотні умови договору можуть бути змінені після його підписання у випадку погодження зміни ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні «ОЕС України». Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу на перед» (РДН) та внутрішньодобовому ринку (ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні «ОЕС України» та оприлюднені на офіційному вебсайті ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.com.ua – згідно з ч.6 ст.67 Закону України «Про ринок електричної енергії». У якості документального підтвердження даних сторонами визнаються зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» за відповідний період, які оприлюднюються ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» згідно законодавства або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку. Зміна ціни за одиницю товару застосовується з початку розрахункового періоду, у якому відбулись такі зміни.
Матеріалами справи стверджено, що у подальшому сторони уклали додаткові угоди, якими змінювали ціну за одиницю товару. 
Так, додатковою угодою №2 від 15.03.2024 року до договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год. зменшено до 5,00 грн/кВт*год. без ПДВ з 01.03.2024 року.
Додатковою угодою №3 від 01.07.2024 року збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 6,95 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.06.2024 року.
Додатковою угодою №4 від 05.08.2024 року збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 7,4 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.07.2024 року.
Обґрунтовуючи необхідність внесення змін до договору шляхом підписання додаткової угоди №4 від 05.08.2024 року ТОВ «Захід енерджі груп» надало висновки Рівненської торгово-промислової палати №В-199 від 30.07.2024 року, яка містять аналіз середньозважених цін на електроенергію на ринку РДН (ОЕС) за липень 2024 року.
Унаслідок підписання додаткової угоди №3 від 01.07.2024 року ціну за електричну енергію за 1 кВт/год збільшено на 28,7%, додаткової угоди №4 від 05.08.2024 року на 37% відносно ціни, визначеної за умовами договору.
Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Захід енерджі груп» на виконання договору поставлено позивачу 81811 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 601266,46 грн, а саме: згідно з актом №00000000007 за січень 2024 року - 13274 кВт*год. на суму 86015,52 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000047 за лютий 2024 року - 12683 кВт*год. на суму 82185,84 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000088 за березень 2024 року - 9167 кВт*год. на суму 55002 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000121 за квітень 2024 року - 6798 кВт*год. на суму 40788 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000161 за травень 2024 року - 5296 кВт*год. на суму 31776 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000202 за червень 2024 року - 3439 кВт*год. на суму 28681,26 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000240 за липень 2024 року - 2316 кВт*год. на суму 20566,08 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000278 за серпень 2024 року - 2233 кВт*год. на суму 19829,04 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000320 за вересень 2024 року - 3221 кВт*год. на суму 28602,48 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000362 за жовтень 2024 року - 5047 кВт*год. на суму 44817,36 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000402 за листопад 2024 року - 7700 кВт*год. на суму 68376 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000457 за грудень 2024 року - 10637 кВт*год. на суму 94456,56 грн з ПДВ.
Матеріалами справи стверджено, що Володимирецька селищна рада Рівненської області оплатила вартість спожитої електричної енергії, зокрема за спірний період на суму 305328,78 грн, про що свідчать платіжні інструкції №569 від 11.04.2024 року на суму 15576 грн, №570 від 11.04.2024 року на суму 474 грн, №574 від 11.04.2024 року на суму 29418 грн, №578 від 11.04.2024 року на суму 2124 грн, №580 від 11.04.2024 року на суму 7410 грн, №848 від 15.05.2024 року на суму 13206 грн, №850 від 15.05.2024 року на суму 558 грн, №852 від 15.05.2024 року на суму 19572 грн, №862 від 15.05.2024 року на суму 5328 грн, №1001 від 13.06.2024 року на суму 8118 грн, №1003 від 13.06.2024 року на суму 330,00 грн, №1005 від 13.06.2024 року на суму 18336 грн, №1007 від 13.06.2024 року на суму 2124.00 грн, №1009 від 13.06.2024 року на суму 2868 грн, №1593 від 10.10.2024 року на суму 9466,08 грн, №1595 від 10.10.2024 року на суму 674,88 грн, №1597 від 10.10.2024 року на суму 11561,76 грн, №1599 від 10.10.2024 року на суму 3143,52 грн, №1603 від 10.10.2024 року на суму 3756,24 грн, №1748 від 12.11.2024 року на суму 17546,88 грн, №1750 від 12.11.2024 на суму 1003,44 грн, №1752 від 12.11.2024 року на суму 15051,60 грн, №1766 від 13.11.2024 року на суму 3143,52 грн, №1755 від 12.11.2024 року на суму 8071,92 грн, №1912 від 10.12.2024 року на суму 19900,08 грн, №2045 від 23.12.2024 року на суму 46 115,92 грн, №1915 від 10.12.2024 року на суму 941,28 грн, №2050 від 23.12.2024 року на суму 1285,52 грн, №1916 від 10.12.2024 року на суму 41478.48 грн, №2049 від 23.12.2024 року на суму 43 911,60 грн, №1918 від 10.12.2024 року на суму 3143,52 грн, №2052 від 23.12.2024 року на суму 3 143,52 грн, №1920 від 10.12.2024 року на суму 2912,64 грн, №233 від 15.02.2024 року на суму 32743,44 грн, №232 від 15.02.2024 року на суму 233,28 грн, №235 від 15.02.2024 року на суму 40137.12 грн, №234 від 15.02.2024 року на суму 2293,92 грн, №236 від 15.02.2024 року на суму 10607,76 грн, №425 від 13.03.2024 року на суму 31415,04 грн, №427 від 13.03.2024 року на суму 694,61 грн, №429 від 13.03.2024 року на суму 39417,86 грн, №431 від 13.03.2024 року на суму 2292,65 грн, №433 від 13.03.2024 року на суму 8365,68 грн, №1177 від 17.07.2024 року на суму 8798,70 грн, №1179 від 11.07.2024 року на суму 525,42 грн, №1181 від 11.07.2024 року на суму 12768,54 грн, №1183 від 11.07.2024 року на суму 2952,36 грн, №1185 від 11.07.2024 року на суму 3636,24 грн, №1324 від 09.08.2024 року на суму 10691,52 грн, №1326 від 09.08.2024 року на суму 955,20 грн, №1328 від 09.08.2024 року на суму 2179,44 грн, №1330 від 09.08.2024 року на суму 3143,52 грн, №1332 від 09.08.2024 року на суму 3596,40 грн, №1473 від 11.09.2024 року на суму 9874,56 грн, №1474 від 11.09.2024 року на суму 541,68 грн, №1475 від 11.09.2024 року на суму 2743,92 грн, №1476 від 11.09.2024 року на суму 3143,52 грн, №1477 від 11.09.2024 року на суму 3525,36 грн.
Вважаючи, що додаткові угоди №3 та №4 суперечать вимогам законодавства, прокурор звернувся до суду із даним позовом.
Як зазначалось вище, Господарський суд Рівненської області рішенням від 09.02.2026 року у справі №918/1238/25 частково задоволив позов. 
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, у статті 15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України) закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту права встановлені статтею 16 ЦК України.
За положеннями ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як вбачається із матеріалів справи сторони уклали договір за результатами процедури закупівлі на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Приписами частин 1-3 статті 632 ЦК України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Частиною 1 статті 651 ЦК України врегульовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (частина 1 статті 652 ЦК України).
У силу вимог частин 3, 4 статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частинами 1, 2 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до ч.4 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Пунктом 2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово був викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.10.2024 року у справі №922/2321/22, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 року у справі №922/433/22, від 01.10.2024 року у справі №918/779/23, від 06.02.2025 року у справі №910/5182/24, від 18.02.2025 року у справі №925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 ч.5 ст.41 Закону «Про публічні закупівлі» як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Отже, норми пункту 2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону.
Інший підхід до розуміння положень пункту 2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст.5 Закону України «Про публічні закупівлі».
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Отже, з урахуванням наведеного аналізу нормативного припису пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 року у справі №920/19/24).
Оспорювані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки за їх умовами ціна за одинцю товару (кВт/год.) перевищила 10 % граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 37% порівняно з погодженою ціною під час закупівлі. 
Згідно із частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як стверджено матеріалами справи за результатами проведення оголошеної позивачем процедури закупівлі переможцем визнано відповідача з остаточною пропозицією за результатами аукціону 910000,00 грн з ПДВ за 34 593 кВт/год (5,4 грн без ПДВ за одиницю товару), з яким 01.01.2024 року укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №069/Т/1.
Унаслідок підписання додаткової угоди №3 від 01.07.2024 року ціну за електричну енергію за 1 кВт/год збільшено на 28,7%, додаткової угоди №4 від 05.08.2024 року - на 37% відносно ціни, визначеної за умовами договору.
Враховуючи збільшення ціни товару більше ніж на 10% від початкової ціни договору суд першої інстанції правомірно визнав недійсними додаткові угоди №3 від 01.07.2024 року та №4 від 05.08.2024 року.
Як вбачається з матеріалів справи прокурором також заявлено до стягнення надміру сплачених 97770,78 грн.
Натомість щодо стягнення коштів суд першої інстанції задоволив позов частково та виходив з того, що Додатковими угодами №3 та №4 до договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год. збільшено до 7,40 грн без ПДВ, внаслідок чого мала місце переплата грошових коштів в розмірі 81161,14 грн (305328,78 грн – 224162,64 грн (34593 кВт/год * 5,4 грн +20% ПДВ).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина 1 статті 216 ЦК України ).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно з п.3 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Переглядаючи оскаржуване рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року у справі №918/1238/25 в частині відмови у стягненні 16609,64 грн колегія суддів виходить з наступного.
Так, додатковою угодою №2 від 15.03.2024 року до договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год. зменшено до 5,00 грн/кВт*год. без ПДВ з 01.03.2024 року.
Вимоги щодо визнання недійсною вказаної додаткової угоди прокурор у даній справі не заявляв. Крім того, відсутні докази існування будь-якого іншого спору щодо визнання недійсної вказаної додаткової угоди чи докази її розірвання.
У відповідності зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).
Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи частин 2 та 3статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.
Такі ж висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17.
За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.
Отже принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору), можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Положеннями статті 204 ЦК України «Презумпція правомірності правочину» передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що після визнання недійсними додаткових угод №3 та №4 ціна договору №069/Т/1 встановлена з урахуванням додатковї угоди №2 від 15.03.2024 року і саме така ціна за одиницю товару діяла в спірний період постачання електричної енергії.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду зауважує, суд першої інстанції правомірно встановив, що з урахуванням того, що відпали обставини, які зумовили отримання відповідачем коштів за спожиту енергію, такі кошти мають бути повернуті позивачу. Однак суд першої інстанції помилково не врахував, що укладаючи додаткову угоду №2 від 15.03.2024 року сторони погодили ціну електричної енергії за 1 кВт/год. - 5,00 грн/кВт*год. без ПДВ з 01.03.2024 року.
Перевіривши розрахунок прокурора, колегія суддів встановила, що надміру сплачена вартість електричної енергії становить 97770,78 грн, а тому відмова у стягненні 16609,64 грн є такою, що не відповідає наявним у справі доказам.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року у справі №918/1238/25 в частині відмови у стягненні 16609,64 грн та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання судом першої інстанції встановленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Крім того, на підставі статті 129 ГПК України, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги належить стягнути з ТОВ «Захід енерджі груп» на користь Рівненської обласної прокуратури 411,57 грн витрат зі сплати судового збору за подання позову та 4542 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.34, 86, 232, 233, 240, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року у справі №918/1238/25 задовольнити.
2. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року у справі №918/1238/25 в частині відмови у стягненні 16609,64 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід енерджі груп» (вул.Гетьмана Мазепи. 4А/6А, офіс 508, м.Рівне, 33027, ідентифікаційний код 43752746) на користь Володимирецької селищної ради Рівненської області (вул.Повстанців, 21, с-ще Володимирець, Вараський район, Рівненська область, 34300, ідентифікаційний код 04388113) 16609,64 грн.
4. У решті рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 року у справі №918/1238/25 залишити без змін.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід енерджі груп» (вул.Гетьмана Мазепи. 4А/6А, офіс 508, м.Рівне, 33027, ідентифікаційний код 43752746) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул.16 Липня, буд.52, м.Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077) 411,57 грн витрат зі сплати судового збору за подання позову та 4542 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
6. Надати місцевому господарському суду доручення про видачу відповідних наказів.
7. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.
8. Матеріали справи №918/1238/25 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повна постанова складена "27" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Хабарова М.В.