СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року м. Суми Справа № 480/2816/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 

Суть спору, позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. На переконання позивача, відповідач неправомірно при визначенні права позивача на призначення пенсії, в частині пенсійного віку, застосував найменш сприятливий підхід. Відповідач застосував приписи Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' від 09.07.2003 № 1058-ІV (надалі - Закон № 1058-ІV), а не норми Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' від 05.11.1991 № 1788-ІV (надалі - Закон № 1788-ІV). Також на переконання позивача, їй неправомірно не зараховано деякі періоди до страхового стажу, а також період роботи в медичному закладі.
Тому позивач звернувся до суду з позовною заявою від 09.04.2025, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.03.2025 № 183450035558 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 14.03.2025 на підставі п."б" ст. 13 Закону № 1788-ІV в редакції, яка діяла до ухвалення ЗУ від 02.03.2015 № 213-VІІІ, з врахуванням рішення КСУ від 23.01.2020 №1-р/2020.
Судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху 11.04.2025, у зв`язку з несплатою судового збору. До суду надійшла заява позивача від 15.04.2025 про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивачем додано квитанцію про сплату судового збору. Судом відкрито провадження у справі 16.04.2025.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список № 2), відповідно до норм Закону № 1058-ІV, є досягнення особою 55 років за наявності 25 років страхового стажу. Оскільки позивачу на момент звернення із заявою про призначення пенсії не виповнилося 55 років, то відповідач правомірно прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.
Фактичні обставини справи.
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорту. 
14.03.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
За результатами розгляду заяви позивача, відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.03.2025 № 183450035558 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, а саме у зв`язку з відсутністю у позивача на момент звернення необхідного віку - 55 років. У рішенні зазначено: страховий стаж позивача - 28 років 06 місяців 23 дні. За доданими документами не зараховано періоди роботи згідно довідки №7/4 від 17.02.2025, оскільки некоректно зазначено посилання на Списки затверджені Постановою КМУ.
Висновки суду та їх мотиви.
По-перше, щодо періодів роботи з 01.03.1996 до 04.01.2007 та з 14.05.2007 до 31.01.2021.
Відповідно до пункту а ч.3 ст. 56 Закон № 1788-ІV до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 62 вказаного Закону про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Згідно з ст. 101 цього Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону, є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Згідно з п. 2.4 Інструкції від 29.07.1993 № 58 усі записи в трудовій книжці вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу, але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу.
Отже, саме на власника або уповноваженого ним органу, а не позивача, покладено обов`язок внесення записів у трудову книжку, зокрема й дати народження позивача. Недоліки в оформленні документів не залежали від волі позивача. 
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки від 22.01.1997 серії НОМЕР_1 позивача з 01.03.1996 прийнято на посаду палатної санітарки хірургічного відділення (наказ № 9-к від 01.03.1996); 01.03.1997 (наказ № 8-к п.5 від 01.03.1997) переведена на 0,75 посади палатної санітарки та 0,25 санітарки – прибиральниці хірургічного відділення; 01.04.1997 (наказ № 13-к п.2 від 17.04.1997) переведена на посаду палатної санітарки хірургічного відділення; 27.05.1998 (наказ №49 від 27.05.1998) найменування посади "санітарка" змінено на найменування "молодша медична сестра"; 01.04.1999 (наказ № 1-к від 01.04.1999) переведена на посаду молодшої медичної сестри палатної фтизіохірургічного відділення; 01.09.2001 (наказ № 58 від 30.08.2001) відділення перейменовано на легенево-хірургічне відділення; 01.10.2018 (наказ №308-ОД від 18.09.2018) назву посади змінено на молодша медична сестра з догляду за хворими; 01.06.2019 (наказ №170-ОД від 31.05.2019) найменування відділення замінено на відділення хірургічного лікування туберкульозу; 01.04.2020 (наказ №42-ОД від 24.01.2020) найменування відділення замінено на відділення оперативного лікування (з палатами інтенсивної терапії); 01.02.2021 (наказ №11-к п.16 від 25.01.2021) переведена на 0,5 посади молодша медична сестра з догляду за хворими відділення легеневого туберкульозу №2; 31.12.2024 (наказ № 88-к від 31.12.2021) звільнена.
Отже, записами трудової книжки підтверджено період роботи позивача з 01.03.1996 до 04.01.2007 та з 14.05.2007 до 31.01.2021 на посадах палатної санітарки, санітарки-прибиральниці, молодшої медичної сестри та молодшої медичної сестри з догляду за хворими, а тому ці періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, з урахуванням вже зарахованого стажу.
По-друге, щодо віднесення робіт до Списку № 2.
Судом встановлено, що у спірному рішенні відповідач не зарахував до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2 період роботи з 01.03.1996 до 04.01.2007 та з 14.05.2007 до 31.01.2021 на посадах палатної санітарки, санітарки-прибиральниці та молодшої медичної сестри, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.02.2025 № 7/4, оскільки в довідці некоректно зазначено посилання на Списки затверджені Постановою КМУ.
Суд звертає увагу відповідача, що у відповідності до положень постанови КМУ № 637, такі довідки необхідні саме у разі відсутності трудової книжки.
Відповідно до записів трудової книжки від 22.01.1997 серії НОМЕР_1 позивача з 01.03.1996 прийнято на посаду палатної санітарки хірургічного відділення (запис 1).
01.03.1997 переведена на 0,75 посади палатної санітарки та 0,25 санітарки-прибиральниці хірургічного відділення (запис 2).
01.04.1997 переведена на посаду палатної санітарки хірургічного відділення (запис 3).
У записі 4 зазначено, що 27.05.1998 найменування посади "санітарка" змінено на найменування "молодша медична сестра" згідно Державного класифікатора України (ДК-3-95).
З 01.04.1999 позивач переведена на посаду молодшої медичної сестри палатної фтизіохірургічного відділення (запис 6)
Відповідно до запису 11, з 01.10.2018, назву посади змінено на "молодша медична сестра з догляду за хворими" у зв`язку з приведенням у відповідність до Національного класифікатора України ДК 003:2010 "Класифікатор професій".
З 01.02.2021 переведена на 0,5 посади молодша медична сестра з догляду за хворими відділення легеневого туберкульозу №2 (запис 16).
З 31.12.2021 позивача звільнено з посади за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України (запис 17).
Отже, записами трудової книжки підтверджується, що позивач у період з 01.03.1996 до 04.01.2007 та з 14.05.2007 до 31.01.2021 працювала на посаді палатної санітарки, яка з 27.05.1998 була перейменована у посаду молодшої медичної сестри, з 01.04.1999 позивач працювала на молодшої медичної сестри палатної, яка була перейменована на посаду молодшої медична сестра з догляду за хворими.
Крім того, відповідно до довідки від 17.02.2025 № 7/4 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданій Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради «Регіональний клінічний фтизіопульмонологічний медичний центр», про те, що позивач працювала повний робочий день в Сумській обласній туберкульозній лікарні і за період з 01.03.1996 до 31.01.2021 виконувала догляд за хворими на туберкульоз за професією, посадою палатна санітарка, санітарка-прибиральниця, молодша медична сестра з догляду за хворими, що передбачена списком 2 розділу ХХІV підрозділу пункту 7 постанови КМУ № 36 від 16.01.2023 за період з 01.03.1996 до 04.01.2007 та з 14.05.2007 до 31.01.2021 17 років 09 місяців 24 дні.
Так, відповідно до Постанови КМУ від 11.03.1994 № 162 до робіт за Списком № 2 належала робота молодшого медичного персоналу у туберкульозних установах, відділеннях і кабінетах. Згідно з Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників закладів охорони здоров`я та соціального захисту населення, затвердженою наказом Мінстерства охорони здоров`я України від 23.11.1993 № 229, до молодшого медичного персоналу віднесено, зокрема, санітарок палатних та санітарок-прибиральниць.
Так, у подальшому аналогічне правове регулювання було передбачено постановою КМУ від 16.01.2003 № 36 та постановою КМУ від 24.06.2016 № 461, якими до робіт за Списком № 2 віднесено роботу працівників, які безпосередньо обслуговують хворих у психіатричних, психоневрологічних та протитуберкульозних лікувально-профілактичних закладах, зокрема молодших медичних сестер з догляду за хворими. Як вбачається з довідки від 17.02.2025 № 7/4, позивач у період з 01.03.1996 до 31.01.2021 виконувала роботу, пов`язану з безпосереднім обслуговуванням хворих на туберкульоз, у тому числі на зазначених вище посадах.
Тому суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 01.03.1996 до 04.01.2007 та з 14.05.2007 до 31.01.2021 підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком № 2. 
По-третє, щодо права позивача на пенсію на пільгових умовах.
Приписами ст. 12 Закону № 1788-ІV встановлено право виходу на пенсію за віком для чоловіків - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, і для жінок - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом "б" ст. 13 вказаного Закону в редакції, чинній до внесення змін передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, в тому числі, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом про внесення змін, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" ст. 13 Закону № 1788-ІV вік набуття права на пенсію на пільгових умовах за списком № 1 жінкам з 45 років до 50 років та збільшено раніше передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону № 1788-ІV вік набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 визнані неконституційними положення ст. 13, ч. 2 ст. 14 та пункти "б" - "г" ст. 54 Закону № 1788-ІV зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення). Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 1788-ІV в редакції від 09.12.2012 з урахуванням рішення Конституційного Суду, норма п. "б" ст. 13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок у 50 років (за наявності загального та пільгового стажу роботи).
В той же час, чинна на час виникнення спірних правовідносин норма абзацу 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV встановлювала пенсійний вік для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 - 55 років. 
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону про пенсійне забезпечення та Закону про пенсійне страхування в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для призначення пенсії за Списком № 2 - у 50 років, тоді як другий за Списком № 2 - у 55 років.
Суд звертає увагу, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи. 
Отже, застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ІV в редакції від 09.12.2012 (щодо права виходу на пенсію на пільгових умовах за списком № 2 для жінок у 50 років), а не норми Закону № 1058-ІV. 
Крім того, матеріалами справи підтверджується факт того, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивач вже досягла віку 50 років.
По-четверте, щодо ефективного способу захисту права.
Як вже зазначалось судом, позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою від 14.03.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Натомість ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії, в якому не зарахувало періоди роботи позивача до пільгового стажу за списками № 2, тому рішення відповідача від 21.03.2025 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає критеріям правомірності, встановленим нормою ч. 2 ст. 2 КАС України, в тому числі щодо обґрунтованості.
За таких обставин суд зазначає, що вирішення заявленої позивачем вимоги про призначення пенсії за віком на пільгових умовах безпосередньо залежить від встановлення наявності у нього необхідного страхового та пільгового стажу. У зв`язку з цим суд надає правову оцінку спірним періодам роботи та дійшов висновку про необхідність їх зарахування до відповідного стажу.
Отже, суд виходить за межі позовних вимог та окрім визнання протиправним та скасування спірного рішення, зобов`язує відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.03.1996 до 04.01.2007 та з 14.05.2007 до 31.01.2021 та зобов`язує його розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Оскільки ГУ ПФУ у Вінницькій області ще не вирішувало питання щодо призначення пенсії позивачу з 14.03.2025 із зарахуванням до страхового стажу та до пільгового стажу вищевказаних спірних періодів роботи позивача, тому вимоги про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах по списку № 2 є передчасними. 
Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, але спір виник внаслідок неправомірної поведінки відповідача та те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем інших судових витрат, окрім судового збору у сумі 968,96 грн, то суд на підставі норми ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягує такий збір у повному обсязі з відповідача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

УЗВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.03.2025 № 183450035558.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до спеціального стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. ''б'' ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи з 01.03.1996 до 04.01.2007 та з 14.05.2007 до 31.01.2021, а також повторно розглянути її заяву від 14.03.2025 про призначення пенсії за віком, прийнявши рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 (дев`яносто шість) коп. витрат судового збору.

7. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

8. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

9. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   А.І. Сидорук