Справа № 361/3182/22 
Провадження № 2/693/11/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

25.05.2026р. м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі головуючої судді Коцюбинської Ю.Д., за участю секретаря судового засідання - Олійник С.І., представника позивача Дядюри В.О., представника відповідача Кучерука М.В. розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жашків цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 

УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін.
Представник позивача адвокат Дядюра В.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 16 січня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошових коштів в сумі 17 000 доларів США 00 центів. 
16.01.2021 року у момент отримання грошових коштів відповідачем у сумі 17 000, 00 доларів США від позивача, ОСОБА_2 власноруч складено розписку про отримання від Калітінського вказаної суми грошових коштів. Складання розписки та отримання грошових коштів відбулося 16 січня 2021 року у місті Бровари Київської області за присутності двох свідків, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Відповідно до наданої відповідачем розписки, останній зобов`язувався виконати своє зобов`язання з повернення боргу в повному обсязі протягом 10 (десяти) діб з моменту звернення позикодавця. 
ОСОБА_2 на момент складання розписки була відома адреса проживання позивача, яку він не змінював по час звернення з позовом до суду. 
09.02.2022 року ОСОБА_1 за адресою реєстрації, відповідно до даних паспорту відповідача (Черкаська область, Жашківський район, с. Червоний Кут) цінним листом з описом вкладення в цінний лист, направлення № 0740029521895, направлено вимогу про повернення, ОСОБА_1 , грошових коштів в сумі 17 000,00 доларів США протягом 10 днів з моменту пред`явлення даної вимоги шляхом передачі вказаної вище суми в готівковій формі за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказана вимога повернута відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується роздруківкою національного оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» по направленню № 0740029521895.
Також, 09.02.2022 року позивачем за відомою адресою місця проживання відповідача ( АДРЕСА_2 ) цінним листом з описом вкладення в цінний лист, направлення № 0740029521909, направлено вимогу про повернення ОСОБА_1 , грошових коштів в сумі 17 000,00 доларів США протягом 10 днів з моменту пред`явлення даної вимоги шляхом передачі вищезазначеної суми в готівковій формі за адресою: АДРЕСА_1 . 
10.02.2022 вимогу про повернення грошових коштів позивачу, направлено цінним листом з описом вкладення в цінний лист, направлення № 0740029521909 за адресою: АДРЕСА_2 , отримано ОСОБА_2 особисто, що підтверджується роздруківкою національного оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» по направленню 0740029521909. Отже, відрахування десятиденного терміну для повернення грошових коштів, з урахуванням ст. 253 ЦК України розпочалося з 11 лютого 2022 року. 
Відповідно до договору укладеного між позивачем та відповідачем, останній повинен був виконати взяті на себе зобов`язання з повернення боргу у сумі 17 000,00 доларів США до 20 лютого 2022 року, включно.
Під час укладення договору позики грошових коштів у сумі 17 000 доларів США 00 центів розмір процентів не був обумовлений, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
На думку позивача відповідач зобов`язаний сплатити на його користь проценти, загальна сума яких за період з 16.01.2021 року по 20 лютого 2022 року за користування ОСОБА_2 грошовими коштами становить 41 149 грн.73 коп. 
Станом на дату подання позовної заяви відповідач грошові кошти не повернув.
За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за позикою в сумі 17 000 доларів США 00 центів, проценти за користування грошовими коштами в сумі 41 149 грн.73 коп, 3 % річних у сумі 5 957 грн 86 коп.; інфляційні втрати в сумі – 50 788 грн 79 коп. Судові витрати покласти на відповідача.
У свою чергу відповідач стверджує, що грошові кошти зазначені в розписці він не отримував. Обставини написання розписки були наступними. ОСОБА_2 працював водієм ТОВ «Віп-Круїз», власником і керівником якого був позивач. 31.12.2020 року виконуючи свої посадові обов`язки та керуючи автомобілем Renault Premium, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідач потрапив у ДТП, внаслідок якої був пошкоджений вказаний автомобіль. У подальшому ОСОБА_1 почав вимагати кошти за пошкоджений автомобіль у сумі 17 000 США. ОСОБА_2 написав розписку про отримання коштів у сумі 17 000 США у відповідача, у вказану суму позивач оцінив завдані вказаному автомобілі збитки. Як зазначає відповідач, у борг вказані кошти він не отримував ні під час написання розписки, а також після її підписання.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

24.11.2022 р. ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.
13.04.2023 року від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. надійшов до суду відзив на позовну заяву. 
22.05.2023 року від представника позивача адвоката Дядюри В.О. до суду надійшла відповідь на відзив.
22.05.2023 року від представника позивача адвоката Дядюри В.О. до суду надійшла заява про забезпечення позову.
30.05.2023 від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про витребування доказів. 
30.05.2023 від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Дядюри В.О. про забезпечення позову – повернуто. 
09.06.2023 року до суду від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. надійшло заперечення на відзив. 
12.06.2023 року від представника позивача адвоката Дядюри В.О. надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів. 
12.06.2023 року від представника позивача адвоката Дядюри В.О. надійшло заперечення на клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 
12.06.2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області задоволено клопотання про витребування доказів. 
12.06.2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
12.06.2023 року від представника позивача адвоката Дядюри В.О. до суду надійшла заява про забезпечення позову.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Дядюри В.О. про забезпечення позову – задоволено. 
12.06.2023 року до суду від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. надійшло клопотання про зобов`язання позивача надати відповіді на питання постановлені у відзиві на позов. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2023 року повторно витребувано від ТОВ «Віп-Круїз» докази. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023 року справу № 361/3182/22 передано для розгляду судді Радзівіл А.Г. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2023 року прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 
16.11.2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява свідка ОСОБА_1 . 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2024 року витребувано у ТОВ «Віп-Круїз» докази.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.12.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2023 року залишено без змін. 
12.06.2024 року від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про витребування доказів. 
12.06.2024 року від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2024 року витребувано у ТОВ «Фаствиріб Сервіс» докази.
21.10.2024 року від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.
21.01.20025 року від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про застосування заходів процесуального примусу та відкладення підготовчого засідання. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023 року справу № 361/3182/22 передано для розгляду судді Гізатуліна Н.М. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2025 року прийнято цивільну справу до свого провадження.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, передано за територіальною підсудність до Жашківського районного суду черкаської області. 
Згідно із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану справу передано для розгляду судді Коцюбинській Ю.Д. 
Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 06.10.2025 прийнято цивільну справу № 361/3182/22 до свого провадження та призначено підготовче засідання. 
01.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про долучення доказів.
01.12.2025р. через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
03.12.2025р. від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
03.12.2025р. від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшло клопотання про витребування доказів. 
03.12.2025 р. ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. про витребування доказів відмовлено. 
18.12.2025 року від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
19.12.2025р. через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
22.12.2025р. через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Дядюри В.О. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
23.12.2025 р. через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Льовкіна М.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження. 
25.12.2025 р. через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Дядюри В.О. до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 , заборгованість за позикою - 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США 00 центів; проценти за користування грошовими коштами 41 149 (сорок одна тисяча сто сорок дев`ять) гривень 73 копійки; 3 % річних - 54 914 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот чотирнадцять) гривень 91 копійка; інфляційні втрати - 221 324 (двісті двадцять одна тисяча триста двадцять чотири) гривні 65 копійок.
25.12.2025 р. через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Дядюри В.О. до суду надійшла відповідь на відзив. 
Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 16.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
06.02.2026 р. через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Дядюри В.О. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
03.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Кучерука М.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 03.03.2026 повернуто до стадії судового розгляду.
09.03.2026 до суду від представника позивача адвоката Дядюри В.О. до суду надійшло клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні та долучення доказів. 
23.04.2026 року від представника відповідача адвоката Кучерука М.В. до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
У судовому засіданні представник позивача адвокат Дядюра В.О. заявлений позов просив задовольнити у повному обсязі. 
У судовому засіданні представник відповідача адвокат Кучерук М.В. просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що 16.01.2021 р. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 17 000 доларів США і зобов`язувався повністю повернути борг на протязі десяти діб після звернення зайомщика про повернення боргу. Вищевказана розписка складена у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Згідно вказаної розписки ОСОБА_2 повинен повернути кошти в тій же сумі і в тій же валюті після звернення позикодавця протягом 10 діб.
Відповідно до копії вимоги про повернення коштів у сумі 17 000,00 доларів США від 09.02.2022 року, адресованої ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_3 . Вищезазначену вимогу згідно трекінгу АТ «Укрпошти» ОСОБА_2 отримав вимогу особисто 10.02.2022 року. 
Згідно із копією вимоги про повернення коштів у сумі 17 000,00 доларів США від 09.02.2022 року, адресованої ОСОБА_2 за адресою: с. Червоний Кут Жашківського району Черкаської області. Вищезазначену вимогу згідно трекінгу АТ «Укрпошти» ОСОБА_2 не отримав, а вимога повернулася на зворотною адресу з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». 
Відповідно до відповіді наданої на адвокатський запит адвоката Дядюри В.О від 20.07.2022 року, Виконавчий комітет Буцької селищної ради Уманського району Черкаської області повідомляє, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , але тривалий час на території села не проживає. 
Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини. Предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору.
ОСОБА_1 стверджує, що станом на дату подання позовної заяви ОСОБА_2 грошові кошти в термін визначений в розписках не повернув.
На заперечення існування боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 згідно зазначеної вище розписки, ОСОБА_2 подав відзив та стверджує, що грошові кошти зазначені в розписці він не отримував. А обставини написання розписку були наступними. Відповідач працював водієм ТОВ «Віп-Круїз», власником і керівником якого був позивач. 31.12.2020 року виконуючи свої посадові обов`язки та керуючи автомобілем Renault Premium, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідач потрапив у ДТП, внаслідок якої був пошкоджений вказаний автомобіль. У подальшому ОСОБА_1 почав вимагати кошти за пошкоджений автомобіль у сумі 17 000 США. ОСОБА_2 написав розписку про отримання коштів у сумі 17 000 США у відповідача, у вказану суму позивач оцінив завдані вказаному автомобілі збитки. Як зазначає відповідач у борг вказані кошти у розписці він не отримував ні під час написання розписки, а також після її підписання.
Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що відповідач працював водієм у позивача. Так дійсно було ДТП за участю відповідача та свідку відомі обставини ДТП. ОСОБА_2 дійсно позичав кошти у позивача та писав розписку у його присутності та присутності іншого свідка в офісі. Бачив як позивач надав кошти відповідачу та останній їх перераховував. Кошти були в іноземні валюті доларах США. Навіщо відповідач позивач кошти йому не відомо. Автомобіль, яким керував відповідач під час ДТП, досі не відремонтований. ОСОБА_2 звільнився перед війною, десь через два місяці після ДТП. 
На підставі ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від10 травня 2022 року у справі № 153/943/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 130/82/2015, від 28 лютого 2024 року у справі № 369/5625/16-ц).
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).
З матеріалів справи вбачається надання відповідачем розписки від 16 січня 2021 року, за якою він отримав від позивача грошові кошти в сумі 17 000 доларів США, які зобов`язується повернути на протязі 10 діб після звернення позивача про повернення боргу. (а.с.24 Т.1).
Вимогу про повернення коштів відповідач отримав 10.02.2022 року, що підтверджується трекінгом АТ «УКРОПОШТИ». 
Зазначена розписка містить дані позивача та відповідача, суму позики, зазначено умови повернення позики, дату складання та підписана відповідачем. Розписка складана за участю свідків. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Отже наведена розписка відповідача від 16.01.2021 року підтверджує як факт укладення позивачем та відповідачем договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 17 000 доларів США.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено наступний правовий висновок. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передання грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
За змістом частини 1, 2 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22) викладений висновок, за яким з метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за позикою у сумі 17 000 доларів США. 
Крім того, щодо стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами у сумі 41 149 грн, нарахованими відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України на суму боргу в іноземній валюті, суд приходить до наступного висновку.
Предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено.
Правова позиція про наявність права на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, навіть у тому випадку, якщо договором не передбачено нарахування та одержання зазначених коштів висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.
Однак частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.
НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV).
Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку.
Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями.
Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют.
Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389, визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.
Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення визначено, що НБУ визначає розмір облікової ставки, дотримуючись таких основних принципів: облікова ставка використовується НБУ одночасно як засіб реалізації грошово-кредитної політики та орієнтир ціни на гроші; облікова ставка є одним із чинників, що характеризують основні напрями змін грошово-кредитного регулювання; облікова ставка має підтримуватися на позитивному рівні щодо прогнозного рівня інфляції, який визначається схваленими Кабінетом Міністрів України основними прогнозними макроекономічними показниками на відповідний рік та враховується під час складання державного бюджету з наступними змінами; облікова ставка є найнижчою серед процентних ставок, за якими НБУ може підтримати ліквідність банків. Визначення рівня та характеру змін облікової ставки НБУ залежить від тенденцій загального економічного розвитку, макроекономічних та бюджетних процесів, стану грошово-кредитного ринку. Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв`язки з Україною тощо.
Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.
Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.
Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.
Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.
Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.
У зв`язку з вищевикладеним у частині стягнення процентів за користування грошовими коштами слід відмовити. 
За розрахунком сторони позивача в його заяві про збільшення позовних вимог, інфляційні витрати відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в даному випадку становлять 221 324,65 грн. за період з 21.02.2022 по листопад 2025 за вказаною борговою розпискою, які просить стягнути позивач з відповідача, то слід зазначити наступне.
Як зазначено в правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), у контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Відповідно до частини першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.
Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 27 січня 2016 року № 6-771цс15, від 22 березня 2017 року № 2311цс16.
У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.
Отже, норма ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.
У пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
Суд встановив, що між сторонами укладений договір позики, за умовами якого грошовий еквівалент зобов`язання був визначений в доларах США, які позивач просить стягнути, а тому суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми інфляційних втрат в сумі 221 324 грн. 65 коп. 
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відмову у частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних у сумі 54 917 грн.91коп.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За приписами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Нормою частини 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. ч. 1,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та надавши їм оцінку, враховуючи пояснення сторін, надані в судовому засіданні, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

IIV. Судові витрати.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 141 ЦПК України установлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5747,87 грн., що підтверджується квитанцією 0.0.2616587605.1 від 21.07.2022 р. та при поданні заяви про збільшення позовних вимог було сплачено 2194.93 від 23.12.2025.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 4768 грн.90 коп. 
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу – задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) заборгованість за позикою від 16.01.2021 р. в сумі 17 000 (сімнадцять тисячі) доларів США.
Стягнути із ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 4768 (чотири тисячі сімсот шістдесят вісім) гривень 90 копійок. 
У іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ю. Д. Коцюбинська