ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17850/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року, суддя Михайлов О.О., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еска капітал» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еска капітал» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просило визнати протиправними та скасувати постанови Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарських штрафів від 21.07.2020 №205481 та №205482.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.08.2020 відкрито провадження у справі.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825-IX (в редакції Закону №3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України.
За результатами розподілу, справа № 640/17850/20 передана на розгляд та вирішення Хмельницького окружного адміністративного суду. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.03.2025 справу прийнято до провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляцйна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегією суддів встановлено наступні обставини.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска капітал" є фінансовий лізинг (код 64.91).
Між товариством з обмеженою відповідальністю "Еска капітал" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтез Т" (лізингоодержувач) 19.03.2019 укладено договір фінансового лізингу №190319/ФЛ-731, відповідно до умов якого, лізингодавець набуває у власність Предмет лізингу самоскид IVECO TRAKKER AD410T44, та надає його Лізингоодержувачу за плату у володіння та користування.
Відповідно до додаткової угоди №1 від 01.04.2019 до договору №01.10 оренди будівельних транспортних засобів та механізмів від 10.01.2019 товариство з обмеженою відповідальністю "Синтез Т" передало товариству з обмеженою відповідальністю "Кепал", в тому числі, самоскид IVECO TRAKKER AD410T44, номер НОМЕР_1 .
На підставі висновків акта перевірки від 21.05.2020, заступником начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 21.07.2020 винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №205481, 205482, відповідно до яких до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска капітал" застосовано адміністративно-господарські штрафи.
Зокрема, відповідно до постанови від 21 липня 2020 №205481, ТОВ «Еска капітал» допустив перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, відповідальність за яке передбачена абз.16 ч.1 ст 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та стягнуто з ТОВ «Еска капітал» адміністративно-господарський штраф у сумі 34000грн.
Відповідно до постанови від 21 липня 2020 №205482 ТОВ «Еска Капітал» допущено - неоформлено індивідуально-контрольнук книжку водія, чим порушено абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону «Про автомобільний транспорт» та стягнуто з ТОВ «Еска Капітал» адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска капітал", вважаючи, що зазначені постанови є протиправними та такими, що порушують його права, звернулось з позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).
Статтею 3 Закону № 2344-III визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до статті 6 Закону № 2344-III реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1567 Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20 Порядку №1567).
При цьому, положеннями пункту 25 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Абзацами 3, 16 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.
При цьому, Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.
Так, згідно зі статтею 1 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Колегія суддів зазначає, що положення статті 60 згаданого Закону застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт
Таким чином, аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи колегія суддів виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка є сталою та послідовною і неодноразово зазначалась у постановах, зокрема, від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20, від 12 жовтня 2023 року у справі №280/3520/22 та від 07 грудня 2023 року у справі № 620/18215/21.
Ураховуючи наведене, необхідним є встановлення того факту, чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже позивач посилається на те, що відповідач протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта правопорушення, оскільки ТОВ «Еска капітал» на підставі додаткової угоди №1 від 01.04.2019 до договору №01.10 оренди будівельних траснпортних засобів та механізмів від 10.01.2019 передано автомобіль ТОВ «Капал» у користування.
Із обсягу встановлених судом обставин цієї справи слідує, що посадовими особами Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку, зокрема, транспортного засобу марки самоскид IVECO TRAKKER AD410Т44, номер НОМЕР_1 .
Так, між товариством з обмеженою відповідальністю "Еска капітал" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтез Т" (лізингоодержувач) 19.03.2019 укладено договір фінансового лізингу №190319/ФЛ-731, відповідно до умов якого, лізингодавець набуває у власність Предмет лізингу самоскид IVECO TRAKKER AD410T44, та надає його Лізингоодержувачу за плату у володіння та користування.
Відповідно до додаткової угоди №1 від 01.04.2019 до договору №01.10 оренди будівельних транспортних засобів та механізмів від 10.01.2019 товариство з обмеженою відповідальністю "Синтез Т" передало товариству з обмеженою відповідальністю "Кепал", в тому числі, самоскид IVECO TRAKKER AD410T44, номер НОМЕР_1 .
Вказані документи, які є носієм доказової інформації (доказової бази), та в яких встановлено, що перевізником у даному випадку є саме позивач - ТОВ «Кепал» було надано посадовим особам відповідача.
Так, відповідно до п. 3 договору фінансового лізингу від 19.03.2019 №190319/ФЛ-731 на підставі акту передачі від 28.03.2019 ТОВ «Еска капітал» (Лізингодавець) передано вказаний транс портний засіб у володіння та користування ТОВ «Синтез Т» (Лізингоодержувч». Відповідно до умов договору оренди від 10.01.2019 №01/10 та акту передачі від 01.04.2019 ТОВ «Синтез Т» зазначений транспортний засіб передало ТОВ «Кепал».
Разом з тим, колегія суддів вважає, що сам по собі договір лише засвідчує намір сторін, що його уклали, щодо використання транспортного засобу. 
В даному випадку носієм доказової інформації щодо встановлених обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки - відповідно до визначених вище правил і процедур.
Своєю чергою, акт перевірки - це один з доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Цей документ є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, та наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказам.
З матеріалів справи убачається, що на місці події (зупинки) за наданими водієм ТЗ матеріалами та відомостями складено акт від 21.05.2020 року Додаток 3 до Порядку (а.с.43), який підписаний, окрім іншого, водієм ОСОБА_1 , та в якому зафіксовано, що транспортний засіб марки IVECO TRAKKER AD410T44, номер НОМЕР_1 (відносно якого проводилась перевірка) належить ТОВ «Еска Капітал».
Найменування вантажу будівельне сміття.
Водночас в акті відсутні дані на підставі якого документу здійснювалось перевезення, відсутні дані про водія.
До матеріалів справи позивачем було надано товарно-транспорту накладну №Л013809 від 21 травня 2020, з якої убачається, що автомобільний перевізником транспортного засобу марки IVECO номер НОМЕР_2 , зазначено ТОВ «Кепал», водій ОСОБА_1 (а.с.39).
Також у товарно-транспортній накладній зазначено, що автомобільним перевізником є ТОВ «Кепал», водій ОСОБА_1 , вантажовідправник ТОВ «Кепал», вантажолодержувач «ТОВ «Кепал». Пункт накантаження «вул. З.Гайдай», пункт розвантаження «Горенка».
Вказані документи є носієм доказової інформації (доказової бази), та з них убачається, що перевізником у даному випадку є саме позивач - ТОВ «Кепал» .
Разом з тим, відповідач належним чином не перевірив, яка особа є перевізником та не зазначив цю особу в акті перевірки, зокрема у відповідній графі «номер дорожнього листа», не зазначив, чи був наявний на час перевірки такий дорожній лист у водія.
Отже, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.
Автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.
Автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.
Подібний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23 серпня 2023 року у справі №600/1407/22-а, від 06 липня 2023 року у справі № 560/514/22, від 01 червня 2023 року у справі №640/39442/21, від 12 жовтня 2023 року у справі №120/554/23.
Як зазначив позивач у позовній заяві, водій ТОВ «Кепал» надав працівникам Укртрансбезпеки на місці зупинки всі наявні документи, зокрема: договір оренди ТЗ від ТОВ «Синтез Т» та ТОВ «Кепал» від 10.01.2019, акт передачі від 01.04.2019 та товарно-транспортну накладну на внутрішнє переміщення від 21.05.2020, виписану ТОВ «Кепал».
Разом з тим, колегія суддів враховує надані до справи позивачем докази, зокрема: графік лізингових платежів за період з 20.04.2019 по 20.03.2021, узгоджений між ТОВ «Еска Капітал» як лізингодавцем та ТОВ «Синтез Т» як лізингодержателем. Даний графік є невід`ємною частиною Договору фінансоваого лізинку від 19.03.2019 №190319/ФЛ-731.
Таким чином, оскільки вказаний траснпортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користування іншій особі, тому у даних правовідносинах позивач не має статусу автомобільного перевізника і не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та абз. 3 ч.1 ст. 60 зазначеного закону.
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І. 

Файдюк В.В.