КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 755/320/25

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8963/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Фінагеєва В.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2026 року, ухваленого під головуванням судді Галагана В.І.,- 
встановив:

У грудні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду із названим позовом.
АТ «Універсал Банк» просило стягнути із ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2018 року в розмірі 45 857 грн 30 коп. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 листопада 2018 року за умовами проекту «monobank» між АТ Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та надано відповідача грошові кошти у розмірі 40 000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.
ОСОБА_1 порушено умови укладеного кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 45 857 грн 30 коп.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2026 року вимоги названого позову задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 14 листопада 2018 року у розмірі 45 857 грн 30 коп. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн 00 коп., а всього на загальну суму 48 885 грн 30 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності АТ «Універсал Банк» факту надання кредитних коштів, а також доказів фактичного користування ними відповідачем. ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення наданих кредитних коштів не виконала, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи пред`явлений позов, АТ «Універсал Банк» зазначало, що 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. 
На підставі зазначеного відповідач отримала кредит у розмірі 40 000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
АТ «Універсал Банк» виконало свої зобов`язання, надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 03 жовтня 2024 року становить 45 857 грн 30 коп.
Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
На підтвердження позовних вимог банком надано: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 14 листопада 2018 року станом на 03 жовтня 2024 року; анкету-заяву до договору про надання банківських послуг; витяг з умов і правил обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк»; витяг з тарифів за карткою Чорна картка Monobank; копію паспорта ОСОБА_1 ; виписку про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_2 .
У жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки монобанк. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.
Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.
Тобто, правова природа договору, укладеного через мобільний застосунок «Monobank» полягає у приєднанні до його умов шляхом накладання власного електронного підпису, чим підтверджується згода споживача.
Укладений між сторонами даної справи договір має специфіку, не властиву укладенню кредитних договорів у паперовому вигляді. Банківське обслуговування клієнтів здійснюється дистанційно, без відділень, а тому споживач самостійно розпоряджається наданими йому коштами. Погодження із Умовами та правилами обслуговування рахунків фізичної особи шляхом проставляння електронного цифрового підпису особою свідчить про належне укладання кредитного договору.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг monobankUniversal Bank, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Анкета-заява до договору підписана особисто ОСОБА_1 .
Згідно п. 2 ОСОБА_1 підтверджено, що вказана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого позичальниця підтвердила і зобов`язалась його виконувати.
За п. 11 заяви усе листування щодо цього договору відповідач просила здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.
До матеріалів справи долучено умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobankUniversal Bank, тарифи встановлені за користування Чорною карткою monobank та паспорт споживчого кредиту «Картка monobank».
Згідно довідки АТ «Універсал банк» про наявність рахунку від 20 лютого 2025 року, на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 (чорна картка), зі строком дії до серпня 2024 року.
Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» від 20 лютого 2025 року, за карткою № НОМЕР_1 15 листопада 2018 року встановлено кредитний ліміту у розмірі 20 000 грн 00 коп., який у подальшому було збільшено до 34 900 грн 00 коп.
До матеріалів справи долучено виписку про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_2 , згідно якої ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.
Звертаючись до суду із позовною заявою, АТ «Універсал Банк» долучено розрахунокзаборгованості за договором б/н від 14 листопада 2018 року, згідно якого станом на 03 жовтня 2024 року заборгованість  ОСОБА_1 становить  45 857 грн 30 коп. (загальний залишок заборгованості за наданим кредитом).
Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову АТ «Універсал Банк» є стягнення заборгованості за тілом кредиту, що відповідає суті кредитних правовідносин. Якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. 
Відтак, АТ «Універсал Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідно до виписки про рух коштів,  ОСОБА_1  на виконання укладеного договору сплачувалагрошові кошти, частина з яких направлена позивачем на погашення нарахованих відсотків.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 857 грн 30 коп., що згідно наданого позивачем розрахунку становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено отримання ОСОБА_1 картки та відкриття рахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються долученими до матеріалів справи копіями довідки про наявність рахунку від 20 лютого 2025 року та виписки про рух коштів по картці, з якої вбачається користування відповідачем наданих кредитних коштів.
Доводи апеляційної скарги про те, що в період із 01 березня 2020 року по теперішній час позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання договірного зобов`язання (в тому числі від сплати нарахованих відсотків на прострочену суму тіла кредиту), колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються Перехідними та прикінцевими положеннями Цивільного кодексу України. 
Згідно вказаних положень у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється: від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Вимог про звільнення позичальника від сплати нарахованих відсотків на прострочену суму тіла кредиту вказані положення не містять. 
Крім того, звертаючись до суду із позовом, АТ «Універсал Банк» не заявляло вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками, штрафу, пені, 3 % річних чи інфляційних збитків.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального правата висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 лютого 2026 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає. 
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 03 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко

В.О. Фінагеєв