Справа № 509/2046/25
Провадження № 2/496/1372/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права на приватизацію квартири без наявності копії ордеру на житлове приміщення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточним, та просить суд визнати за нимправо на приватизацію однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без наявності копії ордеру на житлове приміщення.
В обґрунтування позову зазначено, позивач з 1987 року проходив військову службу у збройних силах, перебував на квартирному обліку з 1993 року та з 1995 року, постійно проживає в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була виділена йому у військовому містечку на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 17.02.1993 року. На даний час позивач є військовим пенсіонером зі стажем військової служби більше 22 років та має статус інваліда II групи, який був одержаний під час проходження військової служби. Під час проходження військової служби у Збройних Силах України у відповідності до п.4 «Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 року №220, був прописаний за адресою військової частини НОМЕР_1 (31.05.2005 року перейменована у військову частину НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_2 та за власні кошти винаймав житло разом зі своєю сім`єю. На момент розподілу вказаної квартири позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_3 , а його колишня дружина знаходилась у відпустці по догляду за дитиною трьох років. До вказаної квартири позивач зі своєю сім`єю фактично вселився у 1995 році після переведення на службу у військову частину НОМЕР_4 за місцем знаходження наданого житла, яке перебувало на балансі військової частини НОМЕР_5 . Оскільки на момент розподілу дана квартира не відповідала санітарним та технічним вимогам, ОСОБА_1 знадобився певний час задля доведення за власні кошти її стану до умов, придатних для проживання з сім`єю. Позивачем був проведений косметичний ремонт, усунуті недоліки водопровідної та каналізаційної систем, замінено електропроводку, вхідні двері. У травні 1996 року у сім`ї народилась друга дитина, а позивач продовжував перебувати на квартирному обліку, як особа, що потребує на поліпшення житлових умов.
Рішенням №511-ІV від 14.10.2005 року Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області «Про прийняття будинків військового містечка військової частини НОМЕР_5 до спільної власності територіальної громади Хлібодарської селищної ради» житловий фонд військового містечка разом із житловим будинком, в якому позивач проживав з сім`єю, був переданий до комунальної власності територіальної громади селища Хлібодарське. Тобто, на момент передачі житлового фонду військового містечка у комунальну власність селищної ради позивач постійно проживав зі своєю сім`єю у квартирі АДРЕСА_4 більше 10 років та був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 . Після присвоєння житловому будинку поштової адреси місце проживання позивача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що колишня дружина позивача за час їхнього шлюбу не здійснила особистого бажання щодо набуття громадянства України згідно законодавства України, вона не мала підстав на реалізацію свого права на реєстрацію у вказаній квартирі. 31.12.2009 року позивач був звільнений в запас у званні старшого прапорщика за станом здоров`я, як обмежено придатний до військової служби та надав за місцем проходження служби рапорт щодо повного забезпечення житлом від Міністерства Оборони ЗСУ, на поліпшення житлових умов не претендував, претензій до Міністерства Оборони України не мав та у відповідності до пункту 1.4 «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої Наказом Міністерства Оборони України від 06.10.2006 року № 557 був знятий з квартирного обліку у зв`язку із забезпеченням його житлом. Після розлучення з колишньою дружиною 20.06.2012 року молодша донька, вік якої на той час складав 16 років, визначила своє місце проживання разом зі своєю матір`ю, а старша донька на той час мала власну сім`ю та проживала за місцем реєстрації свого чоловіка. За час проживання у зазначеній квартирі позивачем вчасно сплачувались кошти за комунальні послуги, незаконність його проживання ніким не спростовувалась, не заперечувалась та не оскаржувалася, у тому числі й відповідачем. 
Згідно абз.4 п.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла», але відсутність ордеру позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири. Згідно абз.2 п.3 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особам, звільненим з військової служби і визнаним особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, або захворювання, одержаного під час проходження військової служби, жилі приміщення в населених пунктах, обраних ними для проживання з урахуванням встановленого порядку, надаються позачергово за рахунок військових формувань або органів виконавчої влади, в яких вони перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. На даний час позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , яка з 01.02.2013 року постійно проживає разом з ним та вже скористалася своїм правом на часткову безоплатну приватизацію житлової площі за місцем її реєстрації до укладання шлюбу, спільних дітей немає. 
Для реалізації свого права на приватизацію 22.10.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про приватизацію квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та отримав відмову в оформленні у приватну власність квартири у зв`язку з тим, що до заяви про приватизацію житла не було додано копію ордера про надання житлової площі. Проте, згідно з положеннями п.10 ст. 8 у прив`язці до п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому рішення відповідача про те, що позивач не має права на приватизацію згідно з п.18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року є безпідставним та, виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням змісту п.69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі, не підлягає зберіганню у наймача квартири та лише дає право на вселення у квартиру. При вселенні в надане жиле приміщення позивач здав ордер у відповідний орган. Таким чином, він не зобов`язаний відповідати протягом свого життя за збереження документу, який фактично знаходився на зберіганні у державних органах (структурах) та, на підставі якого вони здійснювали свої повноваження (вселення у квартиру, реєстрацію за місцем проживання та інше), але не здатні надати позивачу його копію. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав заяву», в якій просив судове засідання провести за його відсутності та зазначив, що згідно норм ч.1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за №109/17404, затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Нормами пункту 18 Положення затверджено перелік документів, які особа має надати органу приватизації. Серед означених документів передбачена «копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку». Повноваження для відступу від вимог Положення органам приватизації законодавством України не надавалось, чим і була зумовлена відмова Авангардівською селищною радою у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо приватизації житла. Відповідно, відмовляючи у задоволенні заяви позивача, Авангардівська селищна рада не допустила порушення норм законодавства та/або не виходила за межі наданих повноважень.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що засіданням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 17.02.1993 року, затвердженого командировим військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 , було прийнято рішення виділити однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 30,9 кв.м., сім`ї прапорщику ОСОБА_3 , зі складом сім`ї 3 особи, що підтверджується витягом з протоколу №3.
Рішенням Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області тридцятої сесії IV скликання №511- IV від 14.10.2005 року надано згоду військовій частині НОМЕР_5 на прийняття до комунальної власності територіальної громади Хлібодарської селищної ради житлового фонду військового містечка разом з зовнішніми мережами електро-, тепло-, водопостачання, водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього житлового фонду (котельною, каналізаційними та водопровідними спорудами, обладнанням, тощо).
Міністром оборони України Гриценко А.С. 20.04.2006 року було видано директиву №Д-24 про безоплатну передачу військового майна до комунальної власності територіальної громади селища Хлібодарське. Додатком до директиви є перелік військового майна, яке безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади селища Хлібодарське.
21.07.2006 року було підписано акт приймання-передачі військового майна, що належать до сфери управління Міністерства оборони України і передаються Хлібодарській селищній раді Біляївського району Одеської області до комунальної власності територіальної громади селища Хлібодарське. До складу об`єктів передачі належать : житловий будинок - БОС-5.
Відповідно до акту прийому-передачі військового майна у комунальну власність Хлібодарської селищної ради від 21.07.2006 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не має статусу «службового житла», що підтверджується довідкою Хлібодарського старостинського округу Аванградівської селищної ради №04-06 від 10.04.2025 року.
ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11.04.2025 року заборгованості за водопостання, водовідведення, квартплату, теплопостачання та вивіз ТПВ перед КП «ХВУЖКГ» не має, що підтверджується довідкою №129 від 17.04.2025 року.
27.07.2012 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 .
ОСОБА_1 з 1995 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом ОСОБА_6 від 07.04.2025 року.
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 05.09.2007 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи №117 від 10.04.2025 року.
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, інвалідність армії, причиною якої є захворювання, одержані в період проходження військової служби, захворювання пов`язані з проходженням військової служби, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10474/25/61/В від 20.01.2025 року, копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_7 .
Листом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №01-1042 від 25.10.2021 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що отримала заяву останнього щодо оформлення у приватну власність квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Затверджено перелік документів, які громадянин подає до органів приватизації, серед якого є копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 запропоновано подати документи, передбачені чинним законодавством для вирішення питання по суті. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
За положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення (ст. 58 ЖК УРСР).
Відповідно до переліку категорій працівників, яким може бути надано 
службові жилі приміщення «Про службові жилі приміщення», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №37 від 04.02.1988 року, при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. 
Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру.
Пунктами 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
Згідно з ч.10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом.
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (ч.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.
Відповідно до п.11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.
До теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивача претензій щодо його мешкання у квартирі.
З огляду на вказані обставини, відповідно до норм чинного законодавства, ОСОБА_1 має право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій він мешкає.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно ч.1 ст. 345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.
Позивач зазначає, що відсутність ордеру позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири.
Таким чином, враховуючи, що позивач вселений до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, проте, відсутній документ, на підставі якого позивач був вселений, та його відсутність позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частинами 1,2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи, що за подачу позову ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та позов судом задоволений, судовий збір компенсується за рахунок відповідача. 
Керуючись ст.ст. 328, 345 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, Законом України Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», суд -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права на приватизацію квартири без наявності копії ордеру на житлове приміщення - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право на приватизацію однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без наявності копії ордеру на житлове приміщення.
Стягнути з Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ: 23211248, місцезнаходження: Одеська область, Одеський район, с-ще Авангард, вул. Добрянського, буд. 26) на користь держави судовий збір у сумі 1211, 20 грн.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя     М.Л. Пасечник