Номер провадження 2/754/4519/26
Справа №754/993/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

07 травня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Скрипки О.І.,
при секретарі Моторенко К.О., 
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Любченка Б.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Епіцентр К» про захист прав споживачів, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Епіцентр К» про захист прав споживачів.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.08.2025 року він придбав у ТРЦ «Епіцентр К» № 11 ТОВ «Епіцентр К» морозильну камеру «ВЕКО», загальною вартістю 14 851,77 грн. Придбаний товар він отримав 15.08.2025 року у пункті видачі ТОВ «Епіцентр К». Після огляду товару ним було виявлено, що товар є неналежної якості та має ряд фабричних дефектів, а саме: наявність подряпин на корпусі, дефекти гумового ущільнювача дверей та суттєві пошкодження складових частин і деталей на задній панелі товару.
Як зазначає позивач, після виявлення вказаних дефектів, 16.08.2025 року він звернувся до продавця за адресою магазину, де було придбано товар, проте представники магазину проігнорували його законне право на повернення товару неналежної якості і відмовили у поверненні коштів, а також повідомили про необхідність звернення до сервісного центру, хоча потреби в цьому не було. 19.08.2025 року він був змушений звернутись до сервісного центру ТОВ «Аматі-Сервіс», працівниками якого 03.09.2025 року та 09.09.2025 року було здійснено огляд товару за місцем його знаходження. Відповідно до квитанції та акту перевірки було здійснено діагностику та огляд товару і виявлено дефект корпусу холодильника, механічне пошкодження корпусу, сліди удару, товар має деформацію дверей, ущільнювач складено вдвоє. На підставі проведеного огляду сервісний центр відмовив у гарантійному обслуговуванні товару. При цьому позивач стверджує, що він зберіг схоронність товарного вигляду і споживчі властивості товару, у використанні товар не був.
Позивач також стверджує, що йому було завдано значної матеріальної та моральної шкоди, оскільки зазначений товар необхідний для зберігання продуктів харчування. Даний факт спричиняє значне обмеження нормальної життєдіяльності як ним особисто, так і його родиною, значною мірою порушує звичний ритм його повсякденного життя. Він не зміг реалізувати своє право на придбання товару належної якості і повернути власні грошові кошти за товар, що викликало в нього постійну тривогу й надмірну недовіру до інших продавців та магазинів аналогічних товарів, перешкоджає йому вчиняти купівлю або замовлення будь-яких інших товарів або послуг, значною мірою порушило ритм його повсякденного життя. Внаслідок таких дій відповідача він був змушений звернутись за професійною юридичною допомогою та додатково витратити значні кошти, що є суттєво для його сім`ї та тягне за собою значне обмеження сімейного бюджету та відмову від звичного способу життя внаслідок непередбачених обставин. З урахуванням наведеного, розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у 10 000,00 грн.
Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що листом № 2021/47 відповідач на його претензію відмовив у розірванні договору, поверненні грошей за товар та відшкодуванні витрат на правову допомогу, позивач просить:
- розірвати договір купівлі-продажу між ним та відповідачем ТОВ «Епіцентр К»;
- зобов`язати відповідача здійснити повернення товару та відшкодування грошових коштів за морозильну камеру «ВЕКО» в розмірі 14 851,77 грн.;
- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
13.03.2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача Михайлишина П.Е. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що позивач самостійно забирав товар у приміщенні магазину продавця, забравши морозильну камеру самовивозом. Заводське споживче пакування морозильної камери було ретельно оглянуто як споживачем, так і співробітником магазину, споживач на розпакуванні товару не наполягав. При цьому представник відповідача зауважив, що позивачем не вказано час і місце огляду товару, під час якого виявлено ряд фабричних дефектів, не вказано, які саме фабричні дефекти ним виявлено крім механічних пошкоджень, що ймовірно виникли внаслідок удару. Крім того, позивачем не надано інформації про наявність чи відсутність заводського пакування та про його стан, а також не надано доказів звернення до продавця та про відмову продавця від розірвання договору. 
Представник відповідача зауважив, що згідно акту перевірки від 09.09.2025 року сервісного центру ТОВ «Аматі-Сервіс» було виявлено, що виріб має механічне пошкодження корпусу, сліди удару, а тому в гарантійному обслуговуванні відмовлено. Крім того, представник відповідача критично поставився до інформації позивача про те, що він зберіг схоронність товарного вигляду і споживчі властивості товару, а також що товар не використовувався, оскільки задокументовано факт механічного пошкодження та слідів удару на товарі, а отже стверджувати про збереження споживчих властивостей товару не виявляється за можливе. З урахуванням наведеного представник відповідача вважає, що позивачу було правомірно відмовлено у задоволенні його незаконних вимог.
Посилаючись на викладені обставини, а також на необґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення.
Представник відповідача Любченко Б.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. 
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії чеку № 24405 від 12.08.2025 позивач придбав у ТОВ «Епіцентр К» морозильну камеру «ВЕКО» вартістю 14 851,77 грн.
В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано та підтверджено сторонами, що позивач за власним бажанням 15.08.2025 року отримав товар у заводському пакованні та забрав його самовивозом. 
03.09.2025 року позивач звернувся до сервісного центру ТОВ «Аматі-Сервіс» та замовив діагностику товару, вказавши причину звернення: деформ двері, ущільнювач складений вдвоє. За результатами діагностики майстром сервісу проведено діагностику та встановлено дефект корпусу холодильника.
09.09.2025 року ТОВ «Аматі-Сервіс» складено акт перевірки якості № 328819, в якому зазначено про те, що товар має механічні пошкодження корпусу, сліди удару, в гарантійному обслуговуванні відмовлено. 
Листом від 11.11.2025 року № 2021/47 ТОВ «Епіцентр К» відмовив позивачу у розірванні договору купівлі-продажу морозильної камери, повернення грошових коштів за придбаний товар та компенсації витрат на юридичну (правову) допомогу із посиланням на відсутність правових підстав. 
Позивачем надано ряд фотознімків, на яких зображено частини побутового приладу із механічними пошкодженнями. В той же час, жодних даних (марки, штрих кодів, ярлика тощо), які б дозволили ідентифікувати даний прилад як морозильну камеру «ВЕКО» дані фотознімки не містять. 
Позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що придбаний ним товар є неналежної якості та має ряд фабричних дефектів. Однак, незважаючи на вказані обставини, відповідач відмовляється розірвати договір купівлі-продажу товару та повернути отримані за товар кошти, чим завдав також і моральної шкоди.
Представник відповідача проти вказаних тверджень заперечував, вказуючи на відсутність правових підстав для задоволення позову.
Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Крім того, ст. 3 ЦК України передбачає свободу договору як одну із засад цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до ст. 4 ч. 1 цього Закону України, споживачі під час придбання задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Згідно з положеннями ч. 5 цієї статті, виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.
Пунктом 6 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної складних побутових заміни технічно товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1251 від 28.11.2023 передбачено, що продавець (сервісний центр) за зверненням споживача про необхідність усунення недоліку в товарі проводить безоплатно для споживача діагностику такого товару з метою виявлення недоліку. У разі виявлення недоліку, який виник з вини виробника (продавця), товар підлягає гарантійному ремонту в установлений строк.
Згідно з п. 7 Порядку у разі коли за результатами проведення діагностики не виявлено недоліку в товарі або з`ясовано, що недолік виник не з вини виробника (продавця), споживачеві надається підтвердний документ в паперовій або електронній формі.
У разі необхідності проведення під час гарантійного строку експертизи товару така експертиза проводиться відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. При цьому, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків товару споживач має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, споживач має право вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміну товару на такий же товар або на аналогічний.
Продавець, виробник зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.
Істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (п. 12 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно ч. 14 ст. 8 цього Закону визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені ч. 1 цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.
Згідно ч. 3 ст. 8 цього Закону, вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених ч. 1 цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену цією ж частиною.
Відповідно до ч. 6, 7 ст. 8 вищевказаного Закону за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. Під час заміни товару з недоліками на товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) належної якості, ціна на який змінилася, перерахунок вартості не провадиться.
Згідно з положенням, передбаченим ст. 81 ЦПК, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров`ю або майну споживача.
При цьому саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Також, при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виробникові). Обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Дослідшивши наявні і справі докази, суд зазначає, що судом не встановлено та стороною позивача до матеріалів справи не додано доказів щодо встановлення і підтвердження факту наявності істотних недоліків товару (фабричних дефектів) у придбаній позивачем морозильній камері «ВЕКО», як і висновків про те, що такі недоліки або істотні недоліки виникли з вини саме продавця товару, а не покупця в процесі транспортування товару та його експлуатації.
Так, судом встановлено, і даний факт підтверджено під час судового розгляду, що придбану морозильну камеру позивачем було отримано 15.08.2025 року у пункті видачі ТОВ «Епіцентр К» у заводському пакованні, яке при огляді як позивачем, так і працівником пункту видачі пошкоджень не мало. Розпакування товару позивач не вимагав, морозильну камеру забрав із пункту видачі самовивозом.
За наявними матеріалами справи судом також встановлено, що до сервісного центру ТОВ «Аматі-Сервіс» позивач звернувся лише 03.09.2025 року, тобто майже через 20 днів після отримання товару, і за результатами його звернення встановлено, що товар має механічні пошкодження корпусу, в зв`язку із чим у гарантійному обслуговуванні відмовлено.
Твердження позивача про те, що 16.08.2025 року після виявлення недоліків товару він звертався до магазину відповідача з повідомленням про суттєві пошкодження та дефекти, не підтверджуються наявними доказами у справі. 
Таким чином, з урахуванням обставин отримання позивачем товару, а також строку звернення до відповідача з приводу наявності пошкоджень, суд приходить до висновку, що позивач при отриманні товару 15.08.2025 року мав можливість провести розпакування та огляд товару, однак, цим правом не скористався. В подальшому, як стверджує позивач, 16.08.2025 року він виявив дефекти товару, проте доказів цього суду не надав. Крім того, за цими твердженнями, вказані недоліки були виявлені позивачем після передання йому морозильної камери та самостійного її транспортування позивачем власними силами. З претензіями щодо наявності пошкоджень на морозильній камері позивач звернувся через 20 днів після її отримання.
Наведене в сукупності ставить під сумнів твердження позивача в обґрунтування позову і суд констатує, що належних та допустимих доказів того, що недоліки товару (фабричні дефекти, механічні пошкодження тощо) виникли до передання товару покупцю - позивачем суду не надано. 
Крім того, як вже зазначалось вище, пунктом 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що недолік це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Положеннями п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Враховуючи вище викладене, у разі виявлення недоліків споживач, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару, а у разі виявлення істотних недоліків: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. 
Слід звернути увагу на те, що необхідною умовою виконання вимог споживача про повернення сплаченої за товар грошової суми є встановлення виключно істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару.
Судом за результатами судового розгляду не встановлено та стороною позивача до матеріалів справи не додано доказів щодо встановлення і підтвердження факту виникнення недоліків чи істотних недоліків товару, як і висновків про те, що такі недоліки або істотні недоліки виникли з вини саме продавця товару, а не покупця в процесі транспортування чи експлуатації товару позивачем.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що придбаний товар має істотні недоліки, що унеможливлює його експлуатацію. Так, позивач віддав товар на діагностику, за результатами якої у проведенні гарантійного ремонту відмовлено, оплатний ремонт позивач не проводив. Доказів того, що вказаний прилад після проведення ремонту буде непридатним до використання або небезпечним чи матиме будь-які істотні недоліки - не надано, у зв`язку з чим не можуть бути застосовані положення щодо повернення товару і коштів за нього згідно положень ЗУ «Про захист прав споживачів».
З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу товару.
Оскільки вимоги про стягнення вартості сплаченого товару та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про розірвання договору купівлі-продажу товару, в задоволенні якої судом відмовлено, тому не підлягають задоволенню і похідні вимоги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Таким чином, проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено його позовні вимоги, а тому у їх задоволенні належить відмовити. Інші доводи позивача на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позовних вимог не дають.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 258-259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Епіцентр К» про захист прав споживачів - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: