ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/596/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндера П. А. , секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: Фізичної особи-підприємця Копчука Дмитра Дмитровича 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" 
про стягнення заборгованості в сумі 960022,77 грн

за участю:
від позивача: Парфан Т.Д.
від відповідача: Атаманюк В. М., Душук С.М. 

встановив, що фізична особа-підприємець Копчук Дмитро Дмитрович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" про стягнення заборгованості в сумі 960022,77 грн за договором підряду №3 від 21.06.2021р.
Процесуальні дії під час розгляду справи.
Ухвалою від 18.05.26 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 09.06.26, встановив сторонам процесуальні строки.
У підготовчому засіданні 09.06.26 оголошувалася перерва до 16.06.26. 
15.06.26 та 16.06.26 через підсистему "Електронний суд" відповідачем подано клопотання вх.№5560/26 про проведення судової будівельно-технічної експертизи, вх.№5616/26 про проведення судової почеркознавчої експертизи, вх.№11319/26 про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Кезь Емілії Миколаївни.
Ухвалою від 16.06.26 відмовлено у задоволенні вищезазначених клопотань, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.26. 
30.06.26 від відповідача через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання вх.№6052/26 про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи.
В судовому засіданні представником відповідача також заявлено усне клопотання про витребування у позивача та долучення до матеріалів справи оригіналів договору підряду №3 від 21.06.2021р., актів приймання-передачі виконаних робіт та звірки заборгованості.
Приймаючи до уваги приписи ч.2 ст.207 ГПК України, згідно яких суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, зазначені клопотання судом залишено без розгляду. При цьому суд звертає увагу, що у підготовчому засіданні 09.06.26 суд задовольнив клопотання відповідача від 09.06.26 за вх.№5380 про витребування у позивача оригіналів документів та зобов`язав позивача представити ці документи у підготовче засідання 16.06.26, про що постановив ухвалу, зазначену у протоколі судового засідання від 09.06.26, і такі докази були представлені позивачем для огляду як у підготовчому, так і судовому засіданнях, однак відповідач жодних дій щодо ознайомлення зі вказаними доказами не вчинив. 
Позиція позивача.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що у відповідності до умов укладеного між сторонами у справі договору підряду №3 від 21.06.2021р. позивач прийняті на себе договірні зобов`язання виконав належним чином та у встановлені в договорі строки, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних будівельних робіт № 54-1-02-1-1 за жовтень 2021 року, однак відповідач не сплатив позивачу вартість виконаних робіт, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 960022,77 грн, з яких основний борг в розмірі 524361,05 грн, 3% річних в розмірі 70163,82 грн та інфляційні втрати в розмірі 365497,90 грн. Свою позицію обґрунтовує приписами статей 202, 509, 526, 610, 611, 612, 625, 837 Цивільного кодексу України.
Позиція відповідача.
Проти позову керівник та представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" заперечили, однак відзиву на позов та будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову не надали. В обґрунтування заперечень проти позову вказали на те, що договір підряду №3 від 21.06.2021р. є підробленим, оскільки між сторонами не укладався та не підписувався відповідачем, відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором. Представник відповідача також просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, однак не зазначив, коли саме на його думку сплив термін позовної давності. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів.
При встановленні фактичних обставин справи суд виходить з того, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення (частина друга статті 76 ГПК України).
У даній справі предмет доказування становлять обставини виконання сторонами умов укладеного між ними договору підряду №3 від 21.06.2021р.
За змістом ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На підтвердження своїх вимог позивач подав суду копії письмових доказів, які зазначені як додатки до позовної заяви. 
Відповідач на підтвердження своїх вимог та заперечень докази не подавав, у підготовчому та судовому засіданнях усно заперечив факт укладення між сторонами Договору, однак не подавав суду заяви в порядку ч. 11 статті 80 ГПК України про те, що якісь із письмових доказів викликають сумнів з приводу їх достовірності або є підробленими, а також не заперечував щодо вірогідності, належності, допустимості, законності доказів, наданих іншою стороною.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів, суд визнає встановленими такі обставини, що є предметом доказування.
21 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" (далі - Замовник) та фізичною особою- підприємцем Копчуком Дмитром Дмитровичем (далі - Підрядник) укладено Договір підряду №3 (далі – Договір).
Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.
Згідно з п.11.1 цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом одного року. Якщо хоча б однією із сторін не виконано будь-яке зобов`язання за цим договором, термін дії цього договору продовжується до моменту належного виконання цього зобов`язання.
Відповідно до п.1.1. Договору Підрядник зобов`язався у встановлений договором термін за завданням Замовника виконати з використанням власних матеріалів капітальний ремонт приміщень Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" в м. Косів Івано-Франківської області, а Замовник зобов`язався прийняти закінчені роботи і оплатити їх.
Пунктом 2.1. Договору встановлено, що вартість виконання робіт за Договором становить 524361,05 грн.
Порядок розрахунків за Договором Сторони визначили у п.3 Договору: Замовник оплачує виконані Підрядником роботи після закінчення виконання всіх робіт, передбачених Договором на підставі акту здачі-приймання виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками Сторін. Оплата виконаних робіт проводиться Замовником протягом 20 банківських днів з моменту підписання обома Сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (п.3.1. Договору).
Відповідно до п.6.1.2. Договору термін виконання робіт закінчується 21 червня 2022 року.
Згідно з п.7.1 Договору підрядник передає замовникові виконані роботи по акту здачі-приймання виконаних робіт, в якому вказується вартість виконаних робіт.
Замовник зобов`язаний при прийнятті виконаних робіт оглянути їх результати і в разі виявлення допущених підрядником відступів від умов цього договору або інших недоліків повідомити про це підрядника в день виявлення цих недоліків (п.7.4 Договору).
Підрядник виконав роботи у визначений Договором термін, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт №54-1-02-1 від 29.10.21, який підписаний відповідачем без жодних зауважень та заперечень. 
26 листопада 2021 року завершився визначений п.3.1. Договору термін для сплати Замовником за виконану Підрядником роботу, однак Замовник не сплатив Підряднику 524361,05 грн вартості будівельних робіт.
01 січня 2022 року сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого борг Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" перед фізичною особою-підприємцем Копчуком Дмитром Дмитровичем за виконані згідно Договору становить 524361,05 грн.
Матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості на вищезазначену суму.
У зв`язку з порушенням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 70163,82 грн та інфляційні втрати в розмірі 365497,90 грн.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Зі змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Укладаючи Договір, сторони погодили всі його істотні умови.
Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).
За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі вищезазначений договір є договором підряду, відтак до нього застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Закріплене у Цивільному кодексі України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №523/6003/14-ц).
За частинами 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
У відповідності до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
За приписами частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
За частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Як встановлено частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.
Як зазначалося вище, 29.10.21 між сторонами у справі підписано Акт №54- 1-02-1 приймання виконаних будівельних робіт, згідно якого підрядником виконані, а замовником прийняті будівельні роботи.
Суд констатує, що двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно із ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається (частина перша статті 525 ЦК України).
В ході судового розгляду відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин, аніж ті, що встановлені судом.
В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем 524361,05 грн вартості виконаних позивачем робіт.
За наведених обставин справи та зазначених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 524361,05 грн вартості виконаних позивачем робіт обгрунтовані та підтверджені матеріалами справи.
Крім того, статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).
З огляду на неоплату відповідачем вартості виконаних позивачем робіт, позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 70163,82 грн та інфляційні втрати в розмірі 365497,90 грн за період з 27.11.21 по 12.05.26.
Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат та встановив, що ці розрахунки є арифметично вірними.
Щодо усної заяви відповідача про застосування судом наслідків спливу позовної давності, заявленої відповідачем під час судових дебатів, суд констатує, що згідно частини 2 ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. Водночас, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3ст.267 ЦК України).
Відповідач стверджує, що позивач, звернувшись до суду з даною позовною заявою, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд констатує, що поняття строку міститься у частині першій статті 251 ЦК. Відповідно до цієї норми строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 252, стаття 253 ЦК).
Визначення початку строку має практичне значення, оскільки від цього залежить як правильність обчислення строку, так і встановлення факту його закінчення, що обумовлює ті чи інші юридичні наслідки, які настають у зв`язку із цим.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.
Водночас, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Вперше карантин було запроваджено Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та неодноразово продовжено іншими постановами КМУ. Останнім рішенням КМУ щодо продовження карантину була постанова від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а саме пунктом 1 передбачено, що карантин встановлено в період з 19 грудня 2020 року по 30 червня 2023 року.
Таким чином, в період з 02.04.2020 року (день набрання чинності Закону №540-IX від 30.03.2020, яким ЦК України доповнено відповідними нормами) по 30 червня 2023 року (день закінчення карантину) позовна давність продовжена на відповідний строк дії карантинних заходів.
Поряд із цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
З 4 вересня 2025 року зупинення позовної давності на період воєнного стану скасовано, що означає відновлення відліку строків, які були призупинені раніше. Це означає, що час, який минув з 17 березня 2022 року до 3 вересня 2025 року, не враховується при обчисленні загального строку позовної давності.
Обставина продовження строків позовної давності на строк дії карантину та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану є самостійною підставою для висновку про те, що позивачем не пропущено трирічний строк на звернення до суду з відповідною позовною вимогою.
Висновок суду.
За змістом ч. 1, 3 ст. 74 ГК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
При цьому, відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.77 ГПК допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п. ст2 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
Відповідачем у справі в порушення приписів ст.74 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, та не вчинено жодних дій (як-от проведення експертизи та подання до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, як це передбачено ст.101 ГПК України), окрім подання суду клопотань, які не відповідають вимогам процесуального Закону, відтак твердження відповідача про те, що Договір є підробленим, судом відхиляються. 
Суд також констатує, що 16.06.26 відповідачем подано клопотання вх.№11391/26 про долучення до матеріалів справи доказів, які, за твердженням відповідача, не пов`язані з позовними вимогами, відтак зазначені докази долучені до матеріалів справи, однак судом не досліджувалися. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 11520,27 грн (з врахуванням коефіцієнта 0,8 у відповідності до Закону України "Про судовий збір"), що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією.
Враховуючи задоволення позову, судовий збір в сумі 11520,27 грн суд покладає на відповідача.
Керуючись ст. 2, 13, 53, 73, 74, 80, 86, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
задовольнити позов Фізичної особи-підприємця Копчука Дмитра Дмитровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" про стягнення заборгованості в сумі 960022,77 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" (вул. Гоголя, 2, м. Косів, Косівський район, Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ 20531716) на користь фізичної особи – підприємця Копчука Дмитра Дмитровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 960022,77 (дев`ятсот шістдесят тисяч двадцять дві) грн 77 коп. заборгованості та 14400 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн 34коп. судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 01.07.2026 

Суддя П. А. Шкіндер