Справа № 753/6101/25
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" квітня 2026 р. м. Київ
Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши в порядку спеціального судового провадження у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22024011000000248 від 21.10.2024 року, за обвинуваченням  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сімферополь АР Крим, українки, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої та проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,
за участю учасників кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:

Громадянка України ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, розуміючи факт окупації Автономної Республіки Крим збройними силами Російської Федерації, достовірно знаючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, будучи проросійсько налаштованою, маючи стійкий, виниклий за невстановлених досудовим розслідуванням обставин умисел, направлений на участь у проведенні незаконних виборів на тимчасово окупованій території та на добровільне обрання до незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, після призначення постановою т.зв. «Державної Ради Республіки Крим» від 04.06.2024 року №2270-2/24 виборів депутатів Державної Ради Республіки Крим третього скликання, з її згоди, була висунута виборчим об`єднанням незаконно створеного на ТОТУ «Кримського регіонального відділення Всеросійської політичної партії «ЄДИНА РОСІЯ», як кандидат у депутати по одномандатному виборчому округу №11.
14.07.2024 року рішенням т.зв. «Територіальної виборчої комісії Белогорського району Республіки Крим» (яка розташована за адресою АР Крим, Белогорський район, м. Белогорск, вул. Миру, 1) №114/871-2, на підставі поданих документів, ОСОБА_4 була зареєстрована кандидатом у депутати т.зв. «Державної ради Республіки Крим» третього скликання по одномандатному виборчому округу №11.
У подальшому, ОСОБА_4 , у період часу з 23.07.2024 року по 06.09.2024 року, перебуваючи на ТОТУ Білогорського району Республіки Крим, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, здійснювала передвиборчу компанію як кандидат у депутати т.зв. «Державної Ради Республіки Крим».
Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи на ТОТУ АР Крим, за результатами виборів, рішенням т.зв. «Виборчої комісії Республіки Крим» від 10.09.2024 року №25/227-3 оголошена переможцем по «одномандатному виборчому округу №11» і обрана депутатом т.зв. «Державної Ради Республіки Крим».
У подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим у м. Сімферополі, згідно постанови т.зв. «Виборчої комісії Республіки Крим» від 12.09.2024 року була зареєстрована та приступила до виконання обов`язків як депутат т.зв. «Державної Ради Республіки Крим» (адреса АР Крим, м. Сімферополь, вул. Екатерининська, 18) чим довела до кінця свій злочинний умисел, направлений на участь у проведенні незаконних виборів на тимчасово окупованій території на добровільне обрання до незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 сприяла та сприяє реалізації політики окупаційної влади РФ на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополя.
Таким чином, громадянка України ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України - колабораційна діяльність, тобто в участі громадянина України у проведенні незаконних виборів на тимчасово окупованій території, у добровільному обранні до незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_4 з наступних підстав.
Так, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14.03.2025 року у межах даного провадження проводилось спеціальне досудове розслідування. Встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 , а також повістки про виклик до слідчого неодноразово у встановлений законом спосіб шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери були направлені ОСОБА_4 . Постановою слідчого-криміналіста 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Києві) ГУ СБУ в АР Крим ОСОБА_8 від 23.01.2025 року, підозрювану ОСОБА_4 оголошено у розшук.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судові засідання не прибула, будучи належним чином, в спосіб, передбачений вимогами КПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному сайті Дніпровського районного суду м. Києва, офіційному сайті Офісу Генерального прокурору та публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр» № 121 (8046) від 17.06.2025 року, № 142 (8067) від 16.07.2025 року, № 154 (8079) від 31.07.2025 року, № 160 (8085) від 08.08.2025 року, № 185 (8110) від 10.09.2025 року, № 198 (8123) від 27.09.2025 року, № 205 (8130) від 08.10.2025 року, № 212 (8137) від 17.10.2025 року, № 239 (8164) від 22.11.2025 року, № 9 (8201) від 13.01.2026 року, № 70 (8262) від 01.04.2026 року та № 84 (8276) від 21.04.2026 року) повідомленою про розгляд справи, жодних клопотань, заяв, скарг не подавала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14.10.2025 року судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_4 в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з обов`язковою участю захисника, одноособово. Суд вважає, що стороною обвинувачення, а також судом здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав підозрюваної та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя, а ОСОБА_4 мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, оскільки оголошено підозру, були здійснені відповідні виклики до слідчого, прокурора та суду.
Оскільки, на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), вона показань суду не надавала, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду від неї не надходило.
Судовий розгляд проводився за обов`язкової участі захисника, який був забезпечений державою та користувався процесуальними правами обвинуваченої.
Отже, захист обвинуваченої ОСОБА_4 здійснював професійний адвокат, чим було забезпечено виконання п. 8 ч. 2 ст. 52, ч. 3 ст. 323 КПК України та реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального процесу та забезпечення права на захист.
Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_4 до слідчого (прокурора), направлених їй повідомлень з приводу її прав та обов`язків, оголошеної підозри свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженою в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного захисника безплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_4 скористалася своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України з боку останньої.
Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_4 , яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою вона не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.
Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Суд, провівши розгляд в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дослідивши докази сторони обвинувачення, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за встановлених судом обставин, які підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах, а саме у:
- протоколі огляду від 08.01.2025 року з додатками, відповідно до якого 08.01.2025 року був проведений огляд веб-сторінок, а саме: http://www.constitution.ru/, http://crimea.gov.ru/, http://www.crimea.izbirkom.ru/. Проведеним оглядом встановлена інформація, що регламентує проведення виборів депутатів третього скликання Державної ради Республіки Крим на тимчасово окупованій території АР Крим згідно законодавства Російської Федерації (том ІІ а.п. 14-41); - протоколі огляду від 06.01.2025 року з додатками, відповідно до якого 06.01.2025 року був проведений огляд веб-сторінки http://www.crimea.izbirkom.ru/. Проведеним оглядом встановлена інформація, що підтверджує факт реєстрації Територіальною виборчою комісією Білогорського району Республіки Крим (з повноваженнями окружної виборчої комісії одномандатного виборчого округу № 11 по виборах депутата Державної Ради Республіки Крим) ОСОБА_4 кандидатом в депутати т.зв. «депутатом Государственного совета Республики Крым третьего созыва», рішення № 114-871-2 від 14.07.2024 року (том ІІ а.п. 42-53);
- протоколі огляду речей та документів від 13.01.2025 року з додатками, відповідно до якого 13.01.2025 року був проведений огляд веб-сторінок за критерієм пошуку «Анна Рубель». Проведеним оглядом отримано інформацію щодо політичної діяльності ОСОБА_4 на території Білогірського району АР Крим (том ІІ а.п. 54-66);
- протоколі огляду речей та документів від 08.01.2025 року з додатками, який узгоджується з відеозаписом, відповідно до якого 08.01.2025 року був проведений огляд веб-сторінок за критерієм пошуку «Единая Россия». Проведеним оглядом отримано відеосюжет з передвиборчою агітацією ОСОБА_4 (том ІІ а.п. 67-78);
- протоколі огляду від 02.12.2024 року з додатками, який узгоджується з відеозаписом, відповідно до якого 02.12.2024 року був проведений огляд веб-сторінки http://www.crimea.izbirkom.ru/. Проведеним оглядом встановлена інформація, що підтверджує обрання за результатами виборів ОСОБА_4 т.зв. «депутатом Государственного совета Республики Крым третьего созыва» (том ІІ а.п. 79-94);
- протоколі огляду від 02.12.2024 року з додатками, який узгоджується з відеозаписом, відповідно до якого 02.12.2024 року був проведений огляд веб-сторінки http://www.crimea.izbirkom.ru/. Проведеним оглядом встановлена інформація, що підтверджує обрання та реєстрацію ОСОБА_4 т.зв. «депутатом Государственного совета Республики Крым третьего созыва» (том ІІ а.п. 95-107);
- протоколі огляду від 02.12.2024 року з додатками, який узгоджується з відеозаписом, відповідно до якого 02.12.2024 року був проведений огляд веб-сторінки http://crimea.gov.ru/. Проведеним оглядом встановлена інформація, що підтверджує обрання ОСОБА_4 до незаконно створених органів влади на тимчасово окупованій території АР Крим (том ІІ а.п. 108-115);
- протоколі огляду від 22.10.2024 року з додатками, який узгоджується з відеозаписом, відповідно до якого 22.10.2024 року був проведений огляд веб-сторінки http://crimea.gov.ru/. Проведеним оглядом встановлена інформація відносно ОСОБА_4 , депутата від фракції «Єдина Росія» у державній раді Республіки Крим, т.зв. «председателя Комитета Государственного Совета Руспублики Крым по здравохранению» та біографічну довідку в якій міститься інформація, що вказана особа народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь, АР Крим, інформація про освіту, трудову діяльність, сімейний стан та нагороди, також зазначено, що 12.09.2024 року її було обрано депутатом Державної ради Республіки Крим третього скликання (том ІІ а.п. 116-125); - протоколі огляду від 05.03.2025 року відповідно до якого 05.03.2025 року був проведений огляд веб-сторінок за критерієм пошуку «ОСОБА_4 ». Проведеним оглядом отримана інформація щодо перебування ОСОБА_4 на ТОТ України в АР Крим та продовження здійснення нею політичної діяльності (том ІІ а.п. 126-134);
- висновку експерта № 639/1 від 06.11.2024 року з додатками, відповідно до якого у файлв « ОСОБА_4 _Государственный совет Республики Крым» та у файлі « ОСОБА_4 довідка з фото» наданому як порівняльний матеріал (зображення ОСОБА_4 ) зображена ода й та сама особа (том ІІ а.п. 140-147);
- протоколі огляду від 04.12.2024 року з додатками, який узгоджується з відеозаписом, відповідно до якого 04.12.2024 року був проведений огляд веб-сторінок, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3. Проведеним оглядом встановлена інформація, що підтверджує обрання ОСОБА_4 до незаконно створених органів влади на тимчасово окупованій території АР Крим та політична діяльність у даних органів (том ІІ а.п. 149-165); - листі заступника Керівника Офісу Президента України ОСОБА_11 № 45-01/442 від 15.11.2024 року, відповідно до якого матеріали щодо припинення громадянства ОСОБА_4 згідно із поданою даною особою заяви або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства в установленому законодавством порядку не надходили (том ІІ а.п. 168); 
- листі начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_12 , відповідно до якого відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією ОСОБА_4 в період з 01.01.2026 року по 07.11.2024 року в Базі даних не виявлено (том ІІ а.п. 171); - листі директора Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України ОСОБА_13 від 31.10.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 у встановленому законодавством порядку до територіальних органів ДМС та їх територіальних підрозділів з питання оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон не зверталась (том ІІ а.п. 172).
Також судом було досліджено: витяг з ЄРДР № 22024011000000248 від 21.10.2024 року; постанови про визначення групи слідчих та прокурорів; повідомлення; рапорти; постанову про призначення експертизи; листи; ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2025 року та характеризуючі матеріали на обвинувачену особу.
Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_4 сторона обвинувачення посилається, зокрема, на протоколи огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтернет, якими підтверджується, що ОСОБА_4 займає посаду у незаконно створеному органі окупаційної влади, а саме посаду «депутата Державної Ради Республіки Крим».
Підстав для визнання таких доказів недопустимими і неналежними не вбачається, оскільки інформація взята з офіційного інтернет-сайту органу державної влади РФ, які загальнодоступні в мережі «Інтернет».
Огляд зазначеного інтернет-сайту здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК та зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.
Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими. 
Будь-яких інших належних та допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
З огляду на особливості даного кримінального провадження, окремої уваги потребує правова оцінка питання громадянства ОСОБА_4 та фактів з цього приводу.
Громадянство України ОСОБА_4 підтверджено дослідженими судом доказами та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави (ст. ст. 17, 18 та 19). При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України, а не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. ст. 18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України несе всі обов`язки громадянина України (ст. 20).
За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (ч. 6 ст. 5) примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.
Отже, з урахуванням раніше встановлених фактичних обставин, ОСОБА_4 у 2024 році перебуваючи на ТОТ АР Крим була зареєстрована та приступила до виконання обов`язків як депутат «Державної Ради Республіки Крим», тобто фактично отримала громадянство РФ, як необхідну умову такої діяльності.
Суд при цьому бере до уваги, що законодавство РФ визначає підстави набуття та припинення громадянства РФ, проте не може вирішувати питання припинення громадянства іншої країни, в тому числі України. Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_4 по теперішній час залишається громадянкою України незалежно від місця її проживання. Автоматичне набуття нею, як громадянкою України, яка проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати нею громадянства України. Через оголошену ОСОБА_4 у межах даного провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і її вихід з громадянства України. Фактичне набуття ОСОБА_4 громадянства РФ не впливає на зміст її правових відносин з Україною, за якими вона визнається лише громадянкою України.
Будь-яких інших доказів про намір ОСОБА_4 відмовитись від громадянства України суду надано не було.
Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що на свідомий і добровільний характер дій обвинуваченої з зайняття посади у незаконному органі влади вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість та динаміка розвитку, маючи достатній рівень освіти, життєвого досвіду, ОСОБА_4 не могла не розуміти незаконності вчинених нею дій, заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території, не вживала, з огляду на що суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд знаходить їх достовірними та допустимими, такими, що узгоджуються між собою, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 111-1 КК України як колабораційна діяльність, тобто участь громадянина України у проведенні незаконних виборів на тимчасово окупованій території, у добровільному обранні до незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. 
Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд ураховує також роз`яснення, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання останній згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, її ставлення до вчиненого, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, її вік та стан здоров`я. Також суд враховує думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просила визнати ОСОБА_4 винною у ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з наданням адміністративних послуг на строк 12 років з конфіскацією майна; думку сторони захисту - адвокат просив визнати не винуватою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за недоведеністю її вини.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з наданням адміністративних послуг, з конфіскацією всього належного їй майна. Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання відповідно до вимог ст.ст.75, 76 КК України, або для призначення відповідно до ст. 69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст.111-1 КК України, суд не знаходить.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.
Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ст. ст. 323, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з наданням адміністративних послуг на строк 12 (дванадцять) років, з конфіскацією майна, яке належить їй на праві приватної власності. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення судової експертизи №639/1 від 06.11.2024 року у сумі 7163 грн 10 коп.
Речові докази у кримінальному проваджені відсутні. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику обвинуваченої та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1