КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2026 року м. Київ справа №320/10833/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України	
третя особа:	Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві	
про	визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України (відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати відмову Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", викладену в листі Відділу координації пенсійних питань МВС від 22.01.2025 №1907/51-2025;
- зобов`язати Відділ координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ та видати посвідчення і нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ" встановленого зразка.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що підпадає під дію п. 5 ст. 5 Закону №203/98-ВР, оскільки має 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні), а саме 31 рік 01 місяць 23 дні, і був звільнений у відставку, що підтверджується витягом з наказу УМВС в м. Києві від 10.06.2024 № 6 о/с, розрахунком вислуги років для призначення пенсії ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві від 10.06.2024.
Також, ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) у листі від 08.01.2025 теж вказує , що вислуга років позивача складає 31 рік 01 місяць 23 дні, але відповідач - Відділ координації пенсійних питань МВС стверджує що вислуга позивача становить 24 роки 04 місяці 13 днів, що спростовується матеріалами справи. Отже, позивач повністю відповідає критеріям, необхідним для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 відкрито провадження у справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві (код ЄДРПОУ 43611844).
12 березня 2025 року через систему «Електронний суд» представником Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України подано відзив на позов.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначає, згідно з пунктом 3 частини 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, інваліди І та ІІ групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ і які мають 20 років і більше вислуги років.
Як вказує відповідач, зазначена норма імперативно встановлює, що для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ необхідно щоб було не менше 20 років бездоганної служби безпосередньо в органах внутрішніх справ України.
У той же час з розрахунку вислуги років вбачається, що вислуга років позивача безпосередньо в органах внутрішніх справ України складає 24 років 04 місяців 13 днів у зв`язку з чим у останнього не виникло право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.
За посиланнями відповідача, законодавець чітко зазначив виключний випадок, коли додатково зараховується до вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі, а саме при призначенні пенсій. Статтею 17 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.
Навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання) є періодом часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не видом служби, періоди проходження якої враховуються для надання статусу «Ветерана органів внутрішніх справ».
Отже, за висновками відповідача, навчання позивача у вищому навчальному закладі не може бути зараховано до вислуги років для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.
У встановлений судом строк пояснень від третьої особи не надходило.
Правом надання відповіді на відзив позивач не скористався.
Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено, учасниками справи не заперечується, відповідно до наказу МВС України від 16 січня 2015 року №48 о/с «По особовому складу» та наказу Головного управління МВС України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України.
Не погоджуючись із зазначеними наказами, позивач оскаржив їх в судовому порядку, за наслідками чого рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №826/2061/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Київської міської організації Профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу – задоволено, а саме:
- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VІ та п. 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114;
- визнати протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VІ та п. 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Дарницького району в Головному управлінні МВС України в місті Києві з 31 січня 2015 року;
- стягнуто з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 січня 2015 року по 04 лютого 2021 року у розмірі 320 562,56 грн.;
- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Дарницького району в Головному управлінні МВС України в місті Києві з 31 січня 2015 року;
- допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4049,66 грн.
Рішення набрало законної сили.
На підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №826/2061/15, ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Дарницького району в Головному управлінні МВС України в місті Києві, з 30.01.2015 (наказ №18 о/с від 30.07.2021).
У подальшому, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 10.11.2021 №23 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 «г» Положення про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з скороченням штатів).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 у справі №640/6766/22, що набрало законної сили, зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років в органах внутрішніх справ вимушеного прогулу за період з 31.01.2015 до 10.11.2021; зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві підготувати та направити усі необхідні матеріали до органів Пенсійного фонду України для призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, включаючи період з 31.01.2015 до 10.11.2021.
Відповідно до витягу з наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 10.06.2024 №6 о/с уснесено зміни до пункту наказу Головного управління від 10 листопада 2021 року № 23 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ у відставку (із зняттям з військового обліку) згідно з пп. "а" (за віком) п. 65 ОСОБА_1 , а саме: після слів "установивши щомісячну премію у розмірі 0 відсотків." доповнити абзацом наступного змісту "Вислуга років у календарному обчисленні складає 31 рік 01 місяць 23 дні, у пільговому обчисленні - 31 рік 01 місяць 24 дні, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 31 рік 01 місяць 23 дні, для призначення пенсії - 31 рік 01 місяць 24 дні."
Підстава: рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року № 640/6766/22.
ОСОБА_1 03.01.2025 звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) з заявою про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ та видати посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ» встановленого зразка пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
В подальшому ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) було скеровано заяву позивача з додатками до Відділу координації пенсійних питань МВС, про що було повідомлено позивача листом від 08.01.2025.
Відділ координації пенсійних питань МВС України листом від 22.01.2025 №1907/51- 2025 повідомив, що підстав для видачі посвідчення позивачу немає, оскільки його вислуга становить 24 роки 04 місяці 13 днів.
Вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов`язаних із отриманням ними статусу ветеранів органів внутрішніх справ, визначені Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998р. №203/98-ВР (далі - Закон №203/98-ВР).
Преамбулою Закону №203/98-ВР визначено, що цей Закон встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.
Статтею 4-1 Закону №203/98-ВР встановлено, що дія цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону та постійно проживають на території України.
Відповідно до ст.5 Закону №203/98-ВР ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:
1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;
2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;
3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;
4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;
5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. 
Отже цим Законом передбачено п`ять різних випадків, за умовами яких особи мають право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Так, пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 203/98-ВР передбачено, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України при дотримані сукупності таких вимог:
- є особами, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України;
- мають вислугу 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні);
- звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.
Отже вказаними приписами передбачено наявність вислуги саме у календарному або пільговому обчисленні.
Порядок видачі посвідчення ветерана органів внутрішніх справ затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 742 від 01.06.2002, а саме: затверджено зразок та опис посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ", поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 за № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знаку "Ветеран органів внутрішніх справ".
У свою чергу, пунктом 3 Порядку видачі посвідчення ветерана військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1601 від 30.08.1999, передбачено, що підставою для видачі посвідчення ветерана військової служби для осіб, зазначених у пункті 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" є наказ про звільнення з військової служби в запас або відставку.
За змістом указаних норм саме вислуга років у календарному або пільговому обчисленні, зазначена у наказі про звільнення з органів внутрішніх справ в запас або відставку, є підставою для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.
З наявного в матеріалах справи наказу від 10.06.2024 №6 о/с вислуга років у календарному обчисленні складає 31 рік 01 місяць 23 дні, у пільговому обчисленні – 31 рік 01 місяць 24 дні, вказана вислуга зазначена і в розрахунку вислуги років для призначення пенсії, складеного 10.06.2024 Головою ліквідаційної комісії ГУМВС України в місті Києві.
Вказане відображене і в заяві Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 08.01.2025 № 31/26/23/К-32-70-2025, що скерована Відділу координації з пенсійних питань МВС України
Отже, позивач має більше 25 років вислуги у календарному обчисленні.
Відтак ОСОБА_1 повністю відповідає критеріям, необхідним для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Натомість, всупереч наявних документів, у своїх листах Відділ координації пенсійних питань МВС України зазначає, що на дату звільнення ОСОБА_1 вислуга років у календарному обчисленні становить 24 роки 04 місяця 13 днів.
Суд зазначає, відповідач у своїх листах не наводить обрахування такої вислуги відповідно до приписів законодавства, лише у відзиві вказує, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання) є періодом часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не видом служби, періоди проходження якої враховуються для надання статусу «Ветерана органів внутрішніх справ».
Суд відхиляє такі посилання відповідача, оскільки з огляду на матеріали справи, до розрахунку вислуги років позивача, що становить 31 рік 01 місяць 23 дні, не включено навчання у цивільних вищих навчальних закладах, отже вказане не є спірним у справі, що розглядається.
Водночас суд зазначає, що відповідачем не ставиться під сумнів бездоганна служба позивача в органах внутрішніх справ та означена обставина не була покладена в основу оскаржуваної відмови у наданні йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Виконання позивачем положень пункту 3 Порядку №1601 в частині подання документів, які є підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» також не є спірним та не покладено в основу відмови відповідача у наданні йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Врахувавши вказані вище норми законодавства та обставини справи, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо відсутності належної вислуги років у позивача для надання вказаного вище статусу та видачі посвідчення необґрунтовані.
Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України "Про визначення в Міністерстві внутрішніх справ України уповноваженого структурного підрозділу з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій" від 22.04.2024 за № 259 уповноваженим структурним підрозділом з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Відділ координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність повернення відділом координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України без реалізації заяви із відповідними документами щодо видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудного знака ОСОБА_1 від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Щодо дискреційних повноважень, Верховний Суд зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.
Враховуючи, що позивачем дотримано визначених законом умов для визнання останнього ветераном органів внутрішніх справ та як наслідок отримання відповідного посвідчення і нагрудного знака, суд вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача зобов`язати Відділ координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ та видати посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» встановленого зразка.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають в такій редакції:
- визнати протиправними дії Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без реалізації заяви із відповідними документами щодо видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудного знака ОСОБА_1 від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві;
- зобов`язати Відділ координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ та видати посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» встановленого зразка.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, в силу приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без реалізації заяви із відповідними документами щодо видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудного знака ОСОБА_1 від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві.
3. Зобов`язати Відділ координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ та видати посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» встановленого зразка.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.