ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/685/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

представників учасників справи:
від позивача: Сидорченка В.В., Пікульської К.В.,
від відповідача: Колесової О.Е., Гільбурда Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (Панна С.П.)
від 04.11.2025 та

на постанову Центрального апеляційного господарського суду (Фещенко Ю.В., Джепа Ю.А., Мартинюк С.В.)
від 19.02.2026 (повний текст складений 02.03.2026)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"

про стягнення штрафних санкції за договором поставки в загальному розмірі 124 830 886,71 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог
1. Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі - Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (далі - Відповідач) про стягнення штрафних санкцій за договором поставки № УГВ498/30-21 від 16.12.2021 у загальному розмірі 124 830 886,71 грн, з яких: 87 869 713,96 грн - пеня та 36 961 172,75 грн - штраф.
2. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на порушення Відповідачем зобов`язань за договором поставки трубної продукції (згідно з графіком) № УГВ498/30-21 від 16.12.2021 в частині повної та своєчасної поставки товару у строки, зазначені в Графіку поставки товару до договору, внаслідок чого, на підставі пункту 7.9. договору, Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за загальний період прострочення з 16.05.2022 по 28.02.2023 в сумі 87 869 713,96 грн та штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за прострочення поставки понад 30 днів в сумі 36 961 172,75 грн.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Справа судами розглядалася неодноразово. 
4. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 19.08.2024, залишеним без змін Центральним апеляційним господарським судом у постанові від 25.02.2025, у задоволенні позову відмовив.
5. Верховний Суд у постанові від 20.05.2025 касаційну скаргу Позивача задовольнив частково, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2025 у справі № 904/685/24 скасував, справу передав на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
6. Верховний Суд, направляючи справу №904/685/24 на новий розгляд, вказав, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили:
- взаємозв`язок між переліченими доказами в оскаржуваних рішеннях із обставинами, на які посилався Відповідач, а отже, не дали оцінки цим доказам на предмет їх належності та допустимості в розрізі обставин, на підтвердження яких Відповідач надав ці докази. Зокрема, суди попередніх інстанцій не дослідили наданий Відповідачем сертифікат від 11.08.2023 №1200-23-3552 та не з`ясували, чи він підтверджує існування обставин, які об`єктивно унеможливлювали належне виконання договірних зобов`язань Відповідачем. Адже, як встановили суди, у період дії форс-мажору відповідач все ж таки здійснював постачання трубної продукції Позивачу;
- чи мають зазначені обставини необхідні ознаки абсолютності, надзвичайності, непередбачуваності та невідворотності в контексті зумовленої ними неможливості виконання зобов`язання з поставки товару в установлені Договором строки, зважаючи на поставку Відповідачем товару упродовж квітня 2022 року - лютого 2023 року. Тобто, в період після повномасштабного вторгнення на територію України, що в такому разі не виключає відсутність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання. Як і не дослідили обставин чи викликана неможливість виконання зобов`язання саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин;
- доводи Позивача в частині того, що всі надані Відповідачем докази на підтвердження обставин невиконання своїх зобов`язань за Договором фактично стосуються обставин, які виникли після 14.07.2022 (кінцевого строку виконання зобов`язань з поставки Товару). У цьому аспекті Верховний Суд зазначив, що оцінка наданим Відповідачем доказам також може бути надана судами у вирішенні заяви Товариства про зменшення розміру штрафних санкцій.
7. За результатами нового розгляду справи Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 19.08.2024, залишеним без змін Центральним апеляційним судом у постанові від 19.02.2026 у справі № 904/685/24, у задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі.
8. Судові рішення, зокрема, мотивовані таким:
- Відповідач виконав умови пункту 8.2. Договору щодо своєчасного та належного повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин;
- Відповідач не мав можливості виготовляти та поставляти товар у тих обсягах та строки, в які виробляв і на які розраховував до 24.02.2022 і така неможливість була спричинена саме військовою агресією проти України, а не внаслідок власного прорахунку в підприємницькій діяльності Відповідача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи
9. 23 березня 2026 року Позивач (Скаржник), із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2026 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2025 у справі № 904/685/24 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача 124 830 886,71 грн, з яких 87 869 713,96 - пені та 36 961 172,75 грн - штрафу.
10. Підставами касаційного оскарження Скаржник зазначає пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
11. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України Скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статті 263, 614, 617 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 42, 44, 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтю 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в України" та порушили норми процесуального права, а саме: статті 2, 7, 11, 13, 76, 77, 79, 86, 101, 113, 118, частину 1 статті 119, частину 4 статті 165, частину 1 статті 178, 210, 236, 282, частину 1 статті 316 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій застосували наведені вище норми права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23, від 13.02.2024 у справі № 917/272/23, від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 30.07.2024 у справі №910/17079/23, від 20.05.2025 у справі № 904/685/24, від 22.07.2025 № 904/2351/24, від 29.07.2025 у справі № 904/2344/24, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 29.10.2025 у справі № 910/13238/24, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 щодо застосування статей 614, 617 ЦК України, статей 42, 44, 218 ГК України, статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в України".
12. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, Скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, а саме не з`ясували, що надані Відповідачем сертифікати Дніпропетровської ТПП від 11.08.2023 № 626/08-15, від 23.05.2024 № 1200-24-1034, висновок експерта №352/1/25 від 14.08.2025 та інші документи, якими Відповідач обґрунтував неможливість вчасного виконання зобов`язання, не є доказами неможливості такого виконання зобов`язання упродовж квітня 2022 - лютого 2023, адже Відповідачем здійснювалась поставка товару в цей період, що встановлено судами.
13. 01 травня 2026 року, в межах встановленого Верховним Судом строку, Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
14. Між Відповідачем (постачальник) та Позивачем (покупець) 16.12.2021 укладений Договір поставки № УГВ 498/30-21 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю труби сталеві безшовні насосно-компресорні Ш 73,02 х 5,51 мм гладкі з муфтами групи міцності Р-110 (далі - Товар), зазначений у специфікаціях, що додається/ються до Договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець прийняти та оплатити такий товар (пункт 1.1 Договору).
15. Відповідно до умов пункту 1.2 Договору, найменування/асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна ціна Договору вказується у специфікації/-ях (далі -Специфікація/-ії), яка є Додатком № 1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки Товару визначається Графіком поставки Товару, який є Додатком №3 до Договору та є його невід`ємною частиною.
16. Пунктом 5.1 Договору визначено, що строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації/-ях та Графіку поставки до цього Договору.
17. Згідно з пунктом 5.2 Договору датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі Товару, форма якого наведена в Додатку №4 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (для Постачальників, що не є резидентами України) або видаткової накладної. Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної вважається дата підписання Покупцем).
18. Відповідно до умов пункту 7.9 Договору, у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (ПДВ враховується, якщо постачальник є платником ПДВ).
19. Пунктом 8.1 Договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
20. Відповідно до положень пункту 8.2 Договору сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок обставин непереборної сили, повинна не пізніше, ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі.
21. Згідно з умовами пункту 8.3 Договору, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин.
22. У разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 60 днів, кожна із сторін має право розірвати цей договір шляхом направлення повідомлення (цінним листом з описом вкладення) про відмову від договору в односторонньому порядку з наданням документу, виданого Торгово-промисловою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, яким засвідчується існування обставин непереборної сили та те, що такі обставини тривають більше ніж 60 днів поспіль. В такому випадку Договір припиняє свою дію з дати, зазначеної у повідомленні про відмову від договору але не раніше дати отримання повідомлення. (пункт 8.4 Договору).
23. Згідно з умовами Специфікації, яка є Додатком 1 до Договору покупець взяв на себе зобов`язання поставити покупцю товар у кількості - 10 179 тон, за ціною (за одиницю без ПДВ - 72 440,00 грн). Загальна вартість Товару, що постачається за цією Специфікацією складає до: 884 840 112,00 грн, у тому числі ПДВ 147 473 352,00 грн. Згідно з пунктом 3 Специфікації строк поставки Товару визначено відповідно до Графіка поставки Товару (Додаток № 3 до Договору).
24. Додатком № 3 до Договору визначено такі строки поставки:
- 25% - до 120 календарних днів з дати укладання Договору;
- 25% - до 150 календарних днів з дати укладання Договору;
- 25% - до 180 календарних днів з дати укладання Договору;
- 25% - до 210 календарних днів з дати укладання Договору;
- дострокова поставка дозволяється.
25. У пункті 11.14 сторонами погоджено, що якщо договором передбачено направлення листів, повідомлень в електронному вигляді на електронні адреси сторін, такі листи, повідомлення вважаються належним чином направленими, якщо вони направлені в електронному вигляді на всі електронні адреси одночасно, вказані в розділі XIV цього Договору.
26. На підставі пункту 7.9 Договору Позивач нарахував Відповідачу пеню та штраф за непоставлений товар за договором та направив Відповідачу претензію від 30.08.2023 № 30.6-022-4126 про сплату штрафних санкцій у розмірі 124 830 886,71 грн. Однак, Відповідач у відповіді на претензію від 08.09.2023 № 602 зазначив, що претензія не підлягає задоволенню, оскільки строки поставки порушені у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.
27. Вказане стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 87 869 713,96 грн за загальний період прострочення з 16.05.2022 до 28.02.2023 та штрафу в розмірі 7 % від вартості несвоєчасно поставленого товару в розмірі 36 961 172,75 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
28. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
29. У касаційній скарзі Скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статті 263, 614, 617 ЦК України, статті 42, 44, 218 ГК України, статтю 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в України" та порушили норми процесуального права, а саме: статті 2, 7, 11, 13, 76, 77, 79, 86, 101, 113, 118, частину 1 статті 119, частину 4 статті 165, частину 1 статті 178, 210, 236, 282, частину 1 статті 316 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій застосували наведені вище норми права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23, від 13.02.2024 у справі № 917/272/23, від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 30.07.2024 у справі №910/17079/23, від 20.05.2025 у справі № 904/685/24, від 22.07.2025 у справі № 904/2351/24, від 29.07.2025 у справі № 904/2344/24, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 29.10.2025 у справі № 910/13238/24, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 щодо застосування статей 614, 617 ЦК України, статей 42, 44, 218 ГК України, статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в України".
30. У зв`язку з цим Суду звертає увагу на наступне. 
31. Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
32. Статтями 610, 612 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
33. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).
34. Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
35. Частиною другою статті 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
36. Згідно з частиною четвертою статті 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.
37. Відповідно до частин першої, другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
38. Частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" містить невичерпний перелік обставин, що можуть бути визнані форс-мажором (обставинами непереборної сили), до яких належить у тому числі військові дії.
39. Верховний Суд неодноразово зазначав, що для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.
40. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
41. Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.
42. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (подібні за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 на яку посилається Скаржник).
43. У постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 910/9226/23 сформульовано такі загальні висновки щодо застосування положень статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні":
"8.72. Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
8.73. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
8.74. Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.
8.75. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
8.76. При цьому, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
8.77. У постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
8.78. Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22).
8.80. Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".
44. Схожі за змістом правові висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23, від 22.07.2025 у справі №904/2351/24, від 29.07.2025 у справі №904/2344/24 (на які посилається Скаржник у касаційній скарзі).
45. Наведений підхід у застосуванні положень статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" відповідає сталій і чинній правовій позиції Верховного Суду у спорах про відповідальність у господарських правовідносинах за наявності форс-мажорних обставин, висновки щодо якої сформульовані, зокрема в постановах від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23, від 20.05.2025 у справі № 904/685/24, від 27.05.2025 у справі № 904/1147/24, від 09.07.2025 у справі № 904/975/24, від 22.07.2025 у справі № 904/2351/24, від 29.07.2025 у справі № 904/2344/24, від 19.08.2025 у справі № 910/15229/24.
46. Суд зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду, зокрема, щодо підтвердження наявності форс-мажорних обставин, мають загальний характер та підлягають застосуванню у тому числі й щодо спірних правовідносин, а тому відповідні докази оцінюються за загальними правилами статті 86 ГПК України.
47. У даній справі (№ 904/685/24) судами попередніх інстанцій встановлено, що:
- несвоєчасна поставка товару на суму 555 785 294,68 грн (у період з 16.05.2022 по 28.02.2023) є саме неналежним виконанням зобов`язання за договором, яке прямо передбачено сторонами у пункті 8.1. Договору;
- обставини непереборної сили не існували під час укладення договору (16.12.2021) та виникли 24.02.2022 поза волею сторін;
- однією з обставин непереборної сили у пункті 8.1. Договору сторони визнали війну;
- належне виконання Відповідачем обов`язку з повідомлення про дію обставин непереборної сили не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення, як це передбачено у пункті 8.2. Договору;
- Відповідачем були надані Позивачу докази виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії (документи, видані Торгово-промисловою палатою України, що також узгоджується з умовами пункту 8.3. Договору).
48. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що часткове поновлення виробничої діяльності Відповідача відбувалося починаючи з 15.04.2022. При цьому після 15.04.2022 Відповідач мав змогу працювати лише в обмеженому режимі, оскільки час роботи у цій зміні використовувався не у повній мірі, адже частина часу кожної зміни втрачалася ще на зупинку усіх агрегатів, аби запобігти аваріям у час невикористання обладнання. Крім того, у випадку включення системи оповіщення про загрозу артилерійського обстрілу або ракетного удару, працівники також переводять обладнання у безпечний режим, та прямують до укриттів, де перебувають до повідомлення про відсутність небезпеки. 
49. Отже, виходячи з висновків в пункті 38 постанови від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, згідно з якими Верховний Суд зауважив, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, надали оцінку фактичним обставинам виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, а саме здійснення поставки товару в спірний період - у період дії для Відповідача форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
50. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний договір було укладено 16.12.2021, за один місяць до початку повномасштабного вторгнення на територію України (24.02.2022), що свідчить про те, що, для постачальника ці обставини є надзвичайними - настання яких не очікувалось при звичайному перебігу справ, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин (Відповідач) не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Також ці обставини є невідворотними - настанню яких Відповідач не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.
51. 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб було введено в Україні воєнний стан, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням РФ. У подальшому, відповідними Указами Президента України було продовжено дію воєнного стану на території України, який триває на момент розгляду справи.
52. Загальновідомим фактом є те, що 03.03.2022 Запорізька АЕС (м. Енергодар), відстань від якої до м. Нікополь складає 4-6 км, було окуповано військовими силами Російської Федерації, та з цього часу м. Нікополь піддається систематичним обстрілам з різного виду озброєння.
53. Так, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27.07.2022 № 169 ) 23.07.2022 Нікопольська міська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). В подальшому даний наказ був скасований наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309 (із змінами відповідно Наказу № 19 від 25.01.2024), яким Нікопольська територіальна громада включена до розділу 3 "Території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси", з датою завершення бойових дій - "не зазначено", тож бойові дії на цій території тривають станом на дату ухвалення цього рішення.
54. Крім того, судами попередніх інстанцій надано оцінку висновку судового експерта № 352/1/25 від 14.08.2025, у якому зазначено, що документально та розрахунково підтверджується час у 355 днів 5 годин 45 хвилин робочих днів в період 24.02.2022-10.07.2023, в який виробництво на підприємстві (Відповідача) було унеможливлено через об`єктивні фактори впливу, серед яких повітряні тривоги, обстріли на виробничих потужностях підприємства. Також експертом підтверджено, що час у 256 днів 6 години 23 хвилини робочих днів, в який виробництво на підприємстві було унеможливлено в період виконання договору № УГВ498/30-21 від 16.12.2021 (період 24.02.2022-28.02.2023), з них: у період 24.02.2022 по 14.07.2022 включно - 81 день 20 годин 9 хвилин робочих днів, у період з 15.07.2022 по 28.02.2023 включно - 174 дні 10 годин 14 хвилин робочих днів документально і розрахунково підтверджується.
55. З огляду на вищенаведене, судами попередніх інстанцій вірно встановлено перебування території та будівель Відповідача під систематичними артилерійськими обстрілами та завдання цими обстрілами пошкоджень та руйнувань, у зв`язку з чим наявний високий рівень небезпеки для життя та здоров`я працівників Відповідача, що очевидно вплинуло на можливості Відповідача виготовляти продукцію у довоєнних обсягах та строки.
56. Таким чином, посилання Скаржника на правову позицію у cправі № 905/342/23, а саме: "сам по собі факт військової агресії російської федерації проти України, введення в державі воєнного стану не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажорних обставин, за відсутності доказів безпосереднього впливу на реальну можливість виконання стороною договору своїх зобов`язань; всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та під час воєнного стану здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі в країні", не є релевантними, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій потужності Відповідача перебувають в зоні досяжності та здійснення ворожих обстрілів ствольною артилерією (окрім відключень електроенергії, ракетної небезпеки/загрози, атак БПЛА, що презюмується для всієї території України).
57. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони передбачили такі умов для звільнення від відповідальності: 1) невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором; 2) з підстав виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (зокрема, сторони такою обставиною в пункті 8.1. договору визнали війну); 3) письмове повідомлення про дію обставин непереборної сили не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення; 4) надання доказів виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії. Такими доказами сторони визнали, зокрема, документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та\або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин.
58. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.03.2022 о 12:52 год з електронної адреси ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 на електронні адреси ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ); ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_7) було направлено повідомлення з темою відправлення: "повідомлення про настання форс-мажорних обставин". До даного повідомлення у вигляді вкладень додано в PDF форматі повідомлення про настання форс-мажорних обставин на адресу керівництва АТ "Укргазвидобування", викладеного у паперовому вигляді на бланку "Інтерпайп Ніко Тьюб", підписаного підписом Генерального директора ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" та з відбитком печатки цього підприємства. Другий документ - викладений в PDF форматі лист ТПП України № 2024-02.0-7.1 від 28.02.2022 щодо підтвердження настання форс-мажорних обставин. Відповідно до даних поштового сервера відправлення електронного повідомлення відбулося успішно, та отримання даного повідомлення підтверджено серверами усіх шести отримувачів даного повідомлення.
59. Після продовження військового стану на наступні 30 днів, 17.03.2022 о 14:45 год з електронної адреси ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 на електронні адреси ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); 'ОСОБА_8'; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 );ОСОБА_8(ІНФОРМАЦІЯ_7), ОСОБА_6 ; ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 );ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) було направлено повідомлення з найменуванням "продовження форс-мажорних обставин" та вкладенням Повідомлення про продовження форс-мажорних обставин вих. № 075/69-22 від 17.03.2022, яким повідомлено про продовження дії форс-мажорних обставин ще на 30 днів. Відповідно до даних поштового сервера відправлення електронного повідомлення відбулося успішно, та отримання даного повідомлення підтверджено серверами усіх шести отримувачів даного повідомлення.
60. Оцінюючи наведене у своїй сукупності, через призму нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, Суд вважає, що Скаржник наведені висновки судів попередніх інстанцій жодним чином не спростовував та не довів, що з урахуванням конкретних обставин цієї справи, суди здійснили неправильну оцінку обставин, на які посилався Відповідач (що підтверджуються відповідними сертифікатами), як на обставини непереборної сили (форс-мажор), які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов Договору, а саме щодо стягнення неустойки та штрафу .
61. У контексті доводів Скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм статті 617 ЦК України з посиланням на наведену судову практику Верховний Суд зазначає, що правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються з урахуванням конкретних обставин справи. На відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).
62. Судом не встановлено, що оскаржувані у цій справі рішення суперечать відповідним позиціям Верховного Суду, які наведені вище та на які посилається Скаржник.
63. Отже, підстава касаційного оскарження, наведена у касаційній скарзі у цій справі, визначена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, у цьому випадку не підтвердилася, тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає. 
64. Скаржник у касаційній скарзі також, посилаючись на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, вказує, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, а саме не з`ясували, що надані Відповідачем сертифікати Дніпропетровської ТПП від 11.08.2023 № 626/08-15, від 23.05.2024 № 1200-24-1034, висновок експерта №352/1/25 від 14.08.2025 та інші документи, якими Відповідач обґрунтував неможливість вчасного виконання зобов`язання, не є доказами неможливості такого виконання зобов`язання упродовж квітня 2022 - лютого 2023, адже Відповідачем здійснювалась поставка товару в цей період, що встановлено судами.
65. Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
66. Суд зазначає, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на Позивача, так і на Відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
67. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21.
68. ГПК України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, відповідно до принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
69. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 14.03.2023 у справі № 911/1411/19, від 30.08.2022 у справі № 925/778/19, від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
70. Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
71. При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
72. Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
73. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
74. Суд зазначає, що тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
75. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
76. Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
77. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
78. Суд також зазначає, що недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 16.08.2024 у справі № 910/14895/23, від 23.04.2024 у справі № 920/1114/21, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22.
79. Суд також зазначає, що належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 06.08.2024 у справі № 910/2878/22, від 19.09.2024 у справі № 910/14394/23, від 22.08.2024 у справі № 910/14467/19, від 04.07.2024 у справі № 910/13407/23.
80. Тобто, з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору.
81. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, своєю чергою, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика, та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо, і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.
82. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що суди здійснили оцінку наявних у матеріалах справи доказів з точки зору достовірності, належності і вірогідності та за результатами аналізу чинних нормативних актів, які підлягали застуванню у спірних правовідносинах і зробив відповідні висновки. Водночас надання судами попередніх інстанцій оцінки доказів щодо обставин непереборної сили, яка не співпадає з оцінкою Скаржника, не свідчить про порушення судом норм процесуального права щодо дослідження доказів. Отже, судами попередніх інстанцій досліджено, зокрема, сертифікати Дніпропетровської ТПП від 11.08.2023 № 626/08-15, від 23.05.2024 № 1200-24-1034, висновок експерта №352/1/25 від 14.08.2025 та надано належну оцінку їх змісту, що спростовує доводи Скаржника, наведені в касаційній скарзі.
83. Відхиляючи доводи Позивача щодо неповноти з`ясування судом обставин справи, Суд акцентує, що Верховний Суд виконує функцію "суду права", а не "суду факту" та відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
84. Доводи Скаржника зводяться передусім до намагань здійснити переоцінку наявних у справі доказів, тоді як згідно з імперативними положеннями частини другої статті 300 цього Кодексу суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
85. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги у своїй сукупності не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
86. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
87. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
88. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
Судові витрати
89. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2026 у справі № 904/685/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

І. Кондратова