ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/26805/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №160/26805/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області №046150018383 від 16.09.2025 року щодо відмови призначити та виплачувати їй пенсію на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати їй з 08.09.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням та в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., зарахувавши: до страхового стажу період навчання з 01.09.1997 р. по 09.02.1998 (включно) відповідно до архівної довідки №02-290т від 21.07.2025, до її пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 01.04.2014 (наказ №31-к від 01.04.2014 р.) по 20.09.2024 (наказ №72-к від 20.09.2024) відповідно до довідки уточнюючої пільговий характер роботи №785 від 30.07.2025. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №046150018383 від 16.09.2025 року щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №1.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.09.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1997 по 09.02.1998, та період роботи з 01.04.2014 по 20.09.2024 до пільгового стажу за Списком №1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
У задоволенні іншої частини позову – відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що станом на дату звернення за призначенням пенсії на пільгових умовах, позивач досягла віку передбаченого пунктом «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII - 45 років, а тому рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах №046150018383 від 16.09.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1997 по 09.02.1998 (включно) відповідно до архівної довідки №02-290т від 21.07.2025, оскільки особою не підтверджено зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , що суперечить чинному законодавству. Також, до пільгового стажу позивача за Списком №1 не зараховано період роботи з 01.04.2014 (наказ №31-к від 01.04.2014) по 20.09.2024 (наказ №72-к від 20.09.2024) відповідно до довідки, уточнюючої пільговий характер роботи №785 від 30.07.2025, оскільки посада, зазначена у довідці не відповідає посаді, зазначеній у Постанові КМУ №416 від 24.06.2016, а тому зазначена довідка потребує уточнення та перевірки. На підставі вищевказаних обставин та фактів, Головним управлінням Пенсійного фонду України було прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного пенсійного віку та необхідного пільгового стажу.
Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 08 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком по Списку № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення №046150018383 від 16.09.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Спірним рішення встановлено, що страховий стаж позивача становить 30 років 3 місяці 22 дні, з них пільговий стаж за Списком №1 - 5 років 1 місяць 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Також спірним рішенням зазначено про недосягнення пенсійного віку. 
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1997 по 09.02.1998 (включно) відповідно до архівної довідки №02-290т від 21.07.2025, оскільки особою не підтверджено зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , та пільговий стаж відповідно до пільгової довідки №785 від 30.07.2025 зараховано по 02.08.2016, оскільки посада, зазначена у довідці не відповідає посаді, зазначеній в постанові КМУ від 24.06.2016 №416 (а.с.8). 
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення та правомірність дій відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду роботи з 01.04.2014 по 20.09.2024 та до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1997 по 09.02.1998 є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» було доповнено Закон № 1058-ІV розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11.10.2017.
Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XII , в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Статтею 13 Закону № 1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок), з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
09.07.2003 ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені ст. 114 Закону № 1058-IV.
03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини 2 статті 114, відповідно до якого на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За приписами ст. 12 Закону № 1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» ст. 13 Закону № 1788-XII у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017.
Такий стан правового регулювання існував до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини вищезазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Рішенням від 23.01.2020 № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку з цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Враховуючи те, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, а також те, що позивач на час звернення за призначенням пенсії досягла віку 45 років, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області №046150018383 від 16.09.2025 року та, як наслідок, необхідності його скасування.
Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.04.2014 по 20.09.2024, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області №046150018383 від 16.09.2025 року, відмовляючи позивачу у зарахуванні вищезазначеного періоду до пільгового стажу роботи, відповідач виходив з того, що посада, зазначена у довідці не відповідає посаді, зазначеній у Постанові КМУ №461 від 24.06.2016.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач у спірний період працювала в Комунальному закладі «Криворізька міська лікарня №3» Дніпропетровської обласної ради на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення з 01.04.2014 (наказ №31-к від 01.04.2014) по 20.09.2024 (наказ №72-к від 20.09.2024).
Постановою КМУ від 16.01.2003 року №36 затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список №1).
Розділом XIX визначено, що до Списку №l віднесено категорію: рентгенолаборанти, y тому числі у рентгеноопераційних, ангіографічних флюорографічних кабінетах.
Розділом ХІХ «Охорона здоров`я» Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 передбачено, що Списку №l віднесено професії та посади: Лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).
Молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).
Відповідно до наданої позивачем пільгової довідки №785 від 30.07.2025 р. вона дійсно працювала в Комунальному закладі «Криворізька міська лікарня №3» Дніпропетровської обласної ради на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення з 01.04.2014 (наказ №31-к від 01.04.2014) по 20.09.2024 (наказ №72-к від 20.09.2024) з повним відпрацюванням робочого часу у сфері іонізуючого випромінювання в типовому рентгенологічному кабінеті, який складає 5 годин. Стаж роботи за посадою складає 10 років 5 місяців 19 днів, список №1, розділ XIX, «Охорона здоров`я», постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (раніше до списку №1, розділ XIX, позиція 19, затверджена постановою Кабінету Міністрів від 16.01.2003 №36, яка втратила чинність 03.08.2016). Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професія позивача належить до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1997 по 09.02.1998, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області №046150018383 від 16.09.2025 року, відмовляючи позивачу у зарахуванні вищезазначеного періоду до страхового стажу, відповідач виходив з того, що особою не підтверджено зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .
Як видно з матеріалів справи, свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 підтверджується її дівоче прізвище позивача « ОСОБА_2 », а зміна прізвища позивача на « ОСОБА_3 » відбулось через її одруження, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 шлюб було розірвано 23.01.2007 року та після розірвання шлюбу позивачу було присвоєно прізвище « ОСОБА_3 ».
Слід зауважити й на тому, що на виконання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 трудова книжка НОМЕР_1 містить інформацію щодо зміни позивачем прізвища у зв`язку із одруженням (а.с. 9).
Отже, на підставі наданих доказів суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивачем належним чином підтверджено факт зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » шляхом подання відповідних свідоцтва про народження, про укладення шлюбу та розірвання шлюбу. Таким чином, відсутні підстави для невизнання цього факту пенсійним органом.
Враховуючи наведене, період навчання позивача у Криворізькому державному педагогічному університеті з 1 вересня 1997 року по 9 лютого 1998 року підлягає зарахуванню до її страхового стажу. Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №160/26805/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №160/26805/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко