ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року
м. Харків
справа № 638/13097/25
провадження № 22-ц/818/3005/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
Суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 27 січня 2026 року, постановлене під головуванням судді Малахової О.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі – ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в якому просило стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 15 426,76 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Харкова від 27 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що фактичною витратою, в межах якої перейшло право вимоги до позивача є 15 426,76 грн, витрата яких підтверджена платіжним дорученням № 00065482 від 05.11.2021 року, щр відповідає обсягу робіт потрібних для відновлення пошкодженого транспортного засобу підтверджена наявними в матеріалах справи Акту огляду, фото огляду та калькуляції.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач (який є страховиком ОСОБА_2 ) здійснив виплату страхового відшкодування ФОП ОСОБА_3 згідно з платіжним дорученням №00065482 від 05.12.2021 року, що не відповідає змісту заяви ОСОБА_2 про настання випадку, що має ознаки страхового від 15.10.2021 року, у якій останній просить виплатити відшкодування згідно умов страхування на СТО ПАТ «Завод Фрунзе», тому підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача не вбачається.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи не відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.10.2021року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № OSD.083502. 
Предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом КІА, державний номерний знак НОМЕР_1 та за умовами якого ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
13.10.2021 року о 19 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Atlas», державний номерний знак НОМЕР_2 , по просп. Науки, 9-Б в м. Харкові, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Kia Gle/F5 Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, чим порушив вимоги пункту 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). 
Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Шевченківського (колишня назва – Дзержинський) районного суду м. Харкова від 10.12.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
15.10.2021 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.
Згідно зі страховим актом КАСКО №10969/1 сума страхового відшкодування, у зв`язку з настанням страхового випадку, що підлягає сплаті, становить 15426,76 грн. 
На момент виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. 
12.05.2025 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на адресу відповідача направлено заяву (претензію) вих.№ 10969/НС про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 15 426,76, яку станом на час розгляду справи останнім у добровільному порядку не виконано.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), Законом України «Про страхування» (далі – ЗУ «Про страхування»), Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 1.7. ч.1 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб – це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
З матеріалів справи вбачається, що забезпеченим транспортним засобом, зазначеним в полісі, є автомобіль «КІА», державний номерний знак « НОМЕР_1 », який під час ДТП перебував під керуванням ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 9.1 та 9.4. ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння збитків.
Згідно зі статтею 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У даній справі в розумінні ст. 993 ЦК України особою, відповідальною за завдані збитки є винна особа – ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування в розмірі 15 426,76 грн.
В подальшому ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» направлено ОСОБА_1 письмову вимогу(претензію) про виплату страхового відшкодування.
Частина перша статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 
Тому ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» має право зворотної вимоги до винної особи – ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. 
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частина перша статті 1188 ЦК України). 
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснено виплату страхового відшкодування ФОП ОСОБА_3 згідно з платіжним дорученням №00065482 від 05.12.2021 року; призначення платежу страхове відшкодування ОСОБА_2 за рем зг р/ф № 182 від 28.10.2021 року, без ПДВ, дог OSD.083502 від 01-10-21; сума сплати 15 426,76 грн.
Факт сплати позивачем страхового відшкодування у зв`язку із подією ДТП, яка сталася за вини відповідача, є доведеним.
Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначених сум у порядку суброгації не вбачається.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту переказу коштів відповідно до заяви ОСОБА_2 про настання випадку, що має ознаки страхового № 14667 від15.10.2021 року.
Рішення суду першої інстанції не відповідає наявним у справі доказам. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2 424,40 грн. (а.с. 4), за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 3 633,60 (а.с.64) грн., а всього 4 802,50 грн.
Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та є пропорційною задоволеним позовним вимогам, становить 6 058,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,–
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» – задовольнити.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 27 січня 2026 року – скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 15 426,76 грн та витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 6 058,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:         О.В. Маміна
Судді:  О.Ю. Тичкова
В. Б. Яцина