ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 745/805/25
Головуючий у першій інстанції - Стельмах А. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/469/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1340-8901 від 31 січня 2024 року у розмірі 82 080 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (credоs.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем товариства, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1340-8901. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 18 000 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період 26 днів; промо-ставка 1,5 % в день; знижена процентна ставка 2,5 % в день; стандартна процентна ставка 2,5 % в день. ОСОБА_1 порушив зобов`язання з повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 14 липня 2025 року утворилась заборгованість у сумі 122 400 грн.
Позивач зазначав, що кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, зокрема, часткового списання заборгованості у загальній сумі 58 320 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 82 080 грн. Остаточно позивач просив стягнути лише прострочену заборгованість за кредитом у сумі 18 000 грн та прострочену заборгованість за нарахованими процентами у сумі 64 080 грн.
Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача прострочену заборгованість за кредитним договором № 1340-8901 від 31 січня 2024 року у розмірі 64 080 грн. У задоволенні решти вимог - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Обласов С.А., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 не укладав та не підписував, електронного цифрового підпису не отримував. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів, які прямо чи опосередковано свідчать про те, що електронний підпис (ідентифікатор) належить саме відповідачу. 
Сторона відповідача зазначає, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а також нормами ЦК України. Водночас у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Позивачем не надано доказів проведення належної верифікації клієнта. За практикою Верховного Суду доказування факту укладення договору та дійсної волі сторони покладається на кредитодавця, якщо позичальник заперечує ці обставини.
Указує, що банком надано лише паперові копії електронних доказів, а не оригінали цифрового файлу в форматі PDF, DOC(X), XML, у зв`язку з чим відсутня можливість перевірити відповідність копій оригіналу. Надана позивачем електронна копія кредитного договору № 1340-8901 від 31 січня 2024 року з додатками відповідачем взагалі не підписані.
Наголошує на відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів, що підтверджують перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором № 1340-8901 саме відповідачу. Оскільки банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, відтак саме на нього відповідно до приписів ст. 76, 77, 81 ЦПК України покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту (встановлення кредитного ліміту) та його розміру, а також докази того, коли виникла заборгованість за договором та в якому розмірі. Вважає, що позивачем не надано обґрунтованих доказів зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача та належності цього рахунку саме ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять і доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами (руху коштів на особовому рахунку позичальника). Розрахунки заборгованості за договорами, копії яких додано до позовної заяви, є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що б дозволили перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Лише банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком.
Звертає увагу суду на те, що рішенням суду з відповідача стягнуто 64 080 грн, з яких 18 000 грн тіло кредиту та 54 000 грн заборгованості за відсотками за вирахуванням 7 920 грн, сплачених на погашення кредиту. Водночас заборгованість за відсотками у три рази перевищує суму боргу за кредитом. Визначений у договорі занадто високий розмір відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач, як споживач. Скаржник вважає, що у цих правовідносинах збільшена частина процентів за стандартною процентною ставкою на загальну заборгованість за кредитом, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, є за своєю юридичною природою пенею. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
У наданому відзиві ТОВ «Укр Кредит Фінанс», вважаючи апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду таким, що ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Обґрунтовуючи доводи відзиву, позивач зазначає, що кредитний договір № 1340-8901 від 31 січня 2024 року укладено відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», шляхом надіслання відповідачу одноразового ідентифікатора C9732. Після підписання кредитного договору ІКС кредитора в автоматичному режимі направила екземпляр договору, Правила та інші супутні документи на e-mail, вказаний клієнтом при реєстрації, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підтвердження укладання кредитного договору суду надано електронний доказ (роздруківка тексту кредитного договору), підписаний одноразовим ідентифікатором, а також моніторинг дій користувача в ІКС, який відображає покрокові дії ОСОБА_1 , та протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
Указує, що ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється кредитодавцем одним із способів, визначених нормативно-правовим актом НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу. Відповідачем задля ідентифікації було використано систему BankID НБУ. Тільки користувач (власник персональних даних) може ініціювати передачу цих даних від абонента ідентифікатора до абонента надавача послуг. ОСОБА_1 передано кредитодавцю персональні дані, що містяться в кредитному договорі (паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації), як його належної ідентифікації з метою укладення договору.
Позивач звертає увагу суду на те, що документи про рух коштів клієнта по рахунку, в тому числі, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначено законом. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ, у тому числі, виписки по рахунку ОСОБА_1 , не може. Клієнт самостійно вносить до ІКС кредитора номер банківської картки, на яку бажає отримати кредит. Інформація щодо належності карткового рахунку клієнту є банківською таємницею установи банку, в якому відкрито цей картковий рахунок. У цьому випадку кредитні кошти були перераховані саме у відповідності з умовами кредитного договору та Правил та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача. Факт перерахування коштів підтверджується і довідкою АТ КБ «ПриватБанк», в якому емітовано банківську картку ОСОБА_1 .
Наголошує на тому, що письмовими доказами доведено факт укладення та підписання кредитного договору в електронному вигляді, сторонами було погоджено умови щодо розміру та сплати процентів, і відповідач погодився з такими умовами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, товариство має законне право на нарахування процентів згідно з п. 4.10. та п. 10.1 кредитного договору протягом строку договору, що визначені в п. 4.12. 
Наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідає вимогам законодавства, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, у ньому зазначено суму основного боргу, нарахованих відсотків, суму платежу та залишок нарахованих і не погашених відсотків позичальником. 27 лютого 2024 року відповідачем внесено платіж у розмірі 7 920 грн, які зараховано на погашення відсотків за користування кредитними коштами. З 26 лютого по 25 листопада 2024 року нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою у розмірі 2,5 %, за кожен день користування кредитом.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду в частині визначеного судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь позивача загального розміру заборгованості за кредитним договором, а також в частині стягнутого судового збору - змінити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі цим вимогам не відповідає.
Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції зазначив про доведеність виникнення між позивачем та ОСОБА_1 договірних зобов`язань на підставі укладеного між ними в електронній формі кредитного договору. За умовами договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення споживчих потреб у загальній сумі 18 000 грн. Сторони погодили істотні умови договору, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 на укладення договору на визначених умовах, ним вносились кошти на часткове погашення зобов`язання за договором.
Районний суд виснував, що оскільки договір між сторонами було укладено 31 січня 2024 року, тобто після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), відтак до спірних правовідносин слід застосувати ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», якою встановлено максимальний розмір денної процентної ставки. Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 000 грн та заборгованості за процентами за період з 31 січня по 25 листопада 2024 року у розмірі 54 000 грн із розрахунку максимальної процентної ставки у розмірі 1 %, що становить 180 грн у день. Зважаючи на сплачені позичальником 7 920 грн на погашення кредиту, остаточну загальну суму заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню, районний суд визначив у сумі 64 080 грн. 
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з наведеним висновком, зважаючи на таке.
У справі встановлено, що 31 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1340-8901 продукту «CREDOS», який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором С9732 (а.с. 11-18). Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 18 000 грн строком на 300 календарних днів, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника (п 2.4. договору).
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за Промо-ставкою та/або Пільговою та/або Зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програми лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності (п. 4.7. Договору).
Базовий період складає 26 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору (п. 4.8. Договору).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за Промо-ставкою та/або Пільговою та/або Зниженою процентною ставкою) (п. 4.10. договору).
Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 25 листопада 2024 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. Продовження строку кредитування або строку дії договору або строку виплати кредиту в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається (п. 4.12. договору).
Денна процентна ставка на дату укладення договору становить 2,50 % (п. 4.15. договору).
Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.6. договору).
31 січня 2024 року ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С9732 підписано також Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CREDOS», затверджені наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 01-П від 04 січня 2024 року (а.с. 19-26).
У матеріалах справи наявна копія паспорту споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування, з якими відповідач ознайомився 31 січня 2024 року, що засвідчено його електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_1 (а.с. 26 зворот-28). Розділом 7 паспорту споживчого кредиту передбачено, що наведена у паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 07 лютого 2024 року.
Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 31 січня 2024 року виконала. Довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 1340-8901 від 31 січня 2024 року свідчить про те, що за допомогою системи LiqPay здійснено платіж 2420627666 на платіжну картку НОМЕР_2 з призначенням «видача кредиту» у сумі 18 000 грн (а.с. 33). 
Відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 22 липня 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року здійснило платіж 31 січня 2024 року у сумі 18 000 грн за договором № 1340-8901 на картку № НОМЕР_2 (а.с. 30-32).
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 14 липня 2025 року за кредитним договором № 1340-8901 від 31 січня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 140 400 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 18 000 грн; заборгованість за відсотками - 122 400 грн (а.с. 34-36). Розрахунок містить інформацію про те, що 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 зроблено платіж в сумі 7 920 грн.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до банківської установи із заявою про розірвання кредитного договору.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 
22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. 
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. 
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості, проте, невірно визначив її складові та загальну суму боргу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», пройшов реєстрацію на офіційному веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач створив особистий кабінет та надав всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надав згоду на обробку персональних даних. 
Для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обрав бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно вніс номер банківської картки та підтвердив, що ознайомлений з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CREDOS».
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу особи на веб-сайт за допомогою логіну і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим (постанови Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 та від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20.
Кредитний договір, який сформований за допомогою програмного забезпечення (ІКС) містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема, РНОКПП, номер та дату видачі документа, що засвідчує клієнта, адресу місця проживання, електронну адресу та номер особистого електронного платіжного засобу. До відзиву на апеляційну скаргу товариством додані копії паспорта ОСОБА_1 (а.с. 177 зворот-178 зворот), які завантажені ним при реєстрації в ІТС ТОВ «Укр Кредит Фінанс». 
Ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 не надав пояснень, яким чином його персональні дані потрапили до позивача. Матеріали справи не містять даних щодо звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу використання третіми особами його персональних даних та фотосвітлин. Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про волевиявлення позичальника на виникнення кредитних правовідносин з ТОВ «Укр Кредит Фінанс». 
Апеляційним судом відхиляються твердження скаржника про відсутність в матеріалах справи доказів підтвердження реєстрації ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також підписання договору електронним підписом.
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до ст. 5 цього Закону електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 7 Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронні довірчі послуги». Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
Частинами 1, 2 ст. 8 Закону передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
У пункті 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 зазначила, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (п. 12 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та п. 15 ч. 1 ст. 1 чинного ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Про те саме зазначається і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в ЗУ «Про електронну комерцію»: це дані, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Згідно із ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Частиною другою цієї статті визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
За клопотанням сторони відповідача апеляційним судом витребувано у ТОВ «Укр Кредит Фінанс» оригінали електронних доказів, копії яких долучені до матеріалів справи: електронний варіант договору про відкриття кредитної лінії № 1340-8901 від 31 січня 2024 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , разом з додатками до нього (Правила відкриття кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту).
Надана позивачем карта пам`яті містить договір про відкриття кредитної лінії № 1340-8901 від 31 січня 2024 року, Правила відкриття кредитної лінії продукту «CREDOS», Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки. Наведені електронні документи підписані кваліфікованим електронним підписом кредитодавця та електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника. Таким чином, товариством надано належним чином засвідчену копію електронного доказу на підтвердження доводів позову про виникнення між сторонами кредитних зобов`язань.
Крім того, наданий позивачем моніторинг дій користувача в ІКС свідчить про те, що без ідентифікації клієнта, створення ним заявки, ознайомлення з офертою подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням заявки відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 червня 2021 у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20.
Суд доходить висновку про те, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , маючи намір укласти кредитний договір, ідентифікувався в інформаційно-комунікаційній системі позивача, і залишив там свої контактні дані, у тому числі серію та номер паспорта з фотофіксацією особи, РНОКПП, зазначив електронну адресу та номер особистого електронного платіжного засобу НОМЕР_2 . Відповідач за обставинами справи не спростував того, що отримав ідентифікатор за тими контактними даними, які лишив, і ввів цей ідентифікатор у спеціально відведене поле. 
ОСОБА_1 , як власник електронної адреси, зазначеної у договорі ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та, очевидно маючи до неї доступ, не надав доказів того, що не отримував на власну електронну адресу від товариства одноразовий ідентифікатор відповідно до п. 3.9 кредитного договору, а згодом - примірник (оригінал) цього договору у вигляді електронного документа, або що не є власником зазначеної в договорі електронної адреси. Таким чином, дії скаржника у сукупності були пов`язані саме з його наміром укласти кредитний договір. 
Відповідач, заперечуючи надходження кредитних коштів на його банківську картку, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України належних письмових доказів на підтвердження відсутності у нього банківської картки з номером НОМЕР_2 або неперерахування на цю картку/відповідний банківський рахунок у спірний період суми за кредитним договором не надав, хоча не був позбавлений можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження наведених заперечень, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.
Крім цього, часткове погашення заборгованості за кредитним договором спростовує доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів укладення кредитного договору і неотримання ним коштів. 
Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позивачем тверджень щодо укладення ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 кредитного договору в електронному вигляді. Відповідно до детального розрахунку заборгованості відповідач погашення за кредитом здійснив частково, зробивши єдиний платіж на погашення боргу в сумі 7 920 грн, яку позивач відніс на погашення нарахованих відсотків. Отже, районний суд правильно виснував про неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 31 січня 2024 року та необхідність стягнення з нього заборгованості. 
Водночас, визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, який підлягає стягненню з відповідача, районний суд, правильно застосувавши положення ЗУ «Про споживче кредитування», яким встановлені, зокрема, вимоги до максимальної денної процентної ставки для споживача, не врахував наступного.
22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Отже, у період з 31 січня по 25 листопада 2024 року розмір щоденних відсотків, які мав сплачувати позичальник, ураховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18 000 грн, становить 180 грн (1 %), і станом на 26 лютого 2024 року розмір заборгованості за відсотками складав 4 860 грн (27 днів х 180 грн). 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення заборгованості 7 920 грн, що повністю покриває наявну заборгованість за нарахованими та непогашеними відсотками. Оскільки позичальником внесено надмірно 3 060 грн на погашення відсотків, указана сума коштів має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. 
Таким чином, борг за тілом кредиту у період з 27 лютого по 25 листопада 2024 року має бути зменшено на 3 060 грн і становить 14 940 грн, відповідно сума щоденних відсотків у період з 27 лютого по 25 листопада 2024 року складає 149,40 грн (1 %). Після 25 листопада 2024 року (дати закінчення строку дії договору) відсотки за користування кредитом банком не нараховувалися.
Таким чином, у період з 27 лютого по 25 листопада 2024 року розмір нарахованих процентів, які мав сплачувати позичальник, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 940 грн, становить 40 786,20 грн (14 940 х 1 % х 273 дні = 40 786,20 грн).
Зважаючи на проведені апеляційним судом власні розрахунки, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 31 січня 2024 року становить 55 726,20 грн, з яких: 14 940 грн - заборгованість за кредитом та 40 786,20 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, які слід стягнути з нього на користь позивача.
Доводи скаржника щодо непропорційно великого розміру нарахованих відсотків відносно заборгованості за тілом кредиту, що порушує принцип рівності сторін договору, колегією суддів відхиляються, оскільки судом при вирішенні справи по суті застосовано максимально передбачену ЗУ «Про споживче кредитування» денну процентну ставку у розмірі 1 %. Умовами укладеного договору передбачено сплату відсотків саме за користування кредитом, а не за порушення виконання позичальником своїх зобов`язань, нарахування яких встановлено ст. 625 ЦК України. Беручи до уваги наведене, положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, як на цьому помилково наголошує сторона відповідача. 
Зважаючи на викладене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, зменшивши визначений судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальний розмір кредитної заборгованості з 64 080 грн до 55 726,20 грн. В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За подання позову в електронному вигляді ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с. 10). За подачу апеляційної скарги в електронному вигляді відповідач сплатив судовий збір у розмірі 3 633 грн (а.с. 150).
Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (82 080 грн) та їх часткове задоволення (55 726,20 грн), у пропорційному відношенні судом задоволено позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на 67,89 %. 
Оскільки суд задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює рішення суду в частині визначеної судом загальної суми заборгованості, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених сторонами, пропорційно задоволеним вимогам, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 1 644,57 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, а з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь відповідача - 1 166,56 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року в частині визначеного судом до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» загального розміру заборгованості за кредитним договором та судового збору - змінити, зменшивши суму загальної заборгованості з 64 080 грн до 55 726,20 грн, а суму судового збору - з 1 891,17 грн до 1 644,57 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 1 166,56 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова