Справа № 638/22867/25
н/п 2/638/3856/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року   	м. Харків	

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді – Заварза Т.В.,
за участю секретаря судового засідання – Євженко О. Ю.,
представника позивача Стребіж Г. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Представник Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 27 липня 2021 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. В подальшому відповідачка виявила бажання отримати послугу «Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування від 30 квітня 2024 року, підписала паспорт кредиту за допомогою простого електронного підпису. Після чого із відповідачкою за допомогою простого електронного підпису було підписано кредитний договір б/н від 30 квітня 2024 року про надання строкового кредиту у розмірі 71800 грн шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленим річної відсоткової ставки 18%.
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 16 жовтня 2025 року у сумі 57967,60 грн, з яких: 51505,60 грн заборгованості за тілом кредиту, 6462 грн заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір 2422,40 грн. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Відповідачка зазначає, що банк не погодив з неюумови щодо нарахування процентів та комісій, окрім того вказує, що вона є самотньою матір`ю та є внутрішньо переміщеною особою. Відповідачка також просить не покладати на неї обов`язок зі сплати судового збору у випадку задоволення позовних вимог, посилається на скрутний матеріальний стан та надає докази, які на її думку це доводять.
Окрім того, відповідачка 01.04.2026 подала до суду клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» меморіальні ордери або аналітичні виписки з рахунків нарахування відсотків по кредитному договору б/н від 30.04.2024 за розрахунковий період травень 2024 - жовтень 2025; витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» докази направлення та отримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредиту - з урахуванням того, що у позовній заяві Позивач визнав непроведення будь-яких досудових заходів; витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, чинну станом на 30.04.2024.
З цього приводу суд зазначає, що Відповідно до ч. 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (п. 4 ч. 2 статті 84 ЦПК України).
Відповідно ч. 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3 статті 83 ЦПК України).
Згідно із ч. 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо залишення заявленого клопотання без задоволення, оскільки клоптання подано з порушенням процесуальних норм встановлених ЦПК України. Зокрема, в порушення вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України клопотання не було подано відповідачем разом із відзивом, суду не надано доказів щодо вжиття заходів для отримання доказів у справі самостійно, не обгрунтовано поважність причини пропуску строку подання клопотання та не заявлено клопотання про поновлення цього строку. Тому суд вважає клопотання необгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Відповідачка просила справу розглядати без неї.
Представник позивача до суду з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, зазначив, що скрутний матеріальний стан та наявність двох неповнолітніх дітей не є підставою для звільнення відповідачки від відповідальності за невиконання цивільно-правових зобов`язань.
Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив наступне.
Судом встановлено, що 30 квітня 2023 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, визначено істотні умови кредитування, а саме: тип кредиту - строковий кредит, сума кредиту 71 800 грн, строк кредитування 36 міс, процентна ставка 1,5%, яка сплачується щомісячно від загальної суми кредиту (18% річних), тип процентної ставки-фіксована, загальні витрати за кредитом 38772 грн та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом – 110 572 грн, та реальна річна процентна ставка 35,25% річних, порядок повернення кредиту щомісяця рівними частинами згідно графіку платежів.
Зі змісту п. 2.1 Кредитного договору вбачається, що Банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит на споживчі цілі, а саме відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, у розмірі визначеному договором в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в обумовлені цим договором терміни.
Додатком № 1 до кредитного договору від 30 квітня 2023 року є графік платежів, яким встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом і комісії та який підписаний простим електронним підписом.
Згідно з графіком платежів суми платежів розраховані на 36 місяців, розмір щомісячного платежу за кредитом 3071,44 грн: у т.ч. за тілом кредиту 1994,44 грн, проценти за користування кредитом 1077 грн, дата останнього платежу 30 квітня 2027 року.
Крім того, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), у якому містяться аналогічні умови щодо розміру, строку кредиту, процентів та загальні витрати за кредитом.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , встановлено, що 30 квітня 2023 року ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , встановлено кредитний ліміт в розмірі 71800 грн.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 71800 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою за кредитним договором.
З наданої позивачем виписки вбачається, що за період з 30 травня 2023 по 16 жовтня 2025 відповідачкою внесено платежів за кредитним договором у загальній сумі 20294,4 грн за тілом кредиту та 10770 грн за процентами.
Окрім того, суд встановив, що позивачем надано виписку за картковим рахунком відповідачки за період з 30.04.2024 по 31.08.2025.
Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, внаслідок чого, виникла прострочена заборгованість, яка станом на 16 жовтня 2025 року складає 57967,60 грн, з яких: 51505,60 грн заборгованості за тілом кредиту, 6462 грн заборгованість за простроченими відсотками.
Інші докази, на підставі яких суд може встановити факти, що стосуються обставин справи, що розглядається, у суду відсутні.
Отже, суд всебічно та повно дослідивши докази на підтвердження вимог та заперечень позивача і відповідача, приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, зазначила, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Враховуючи, що положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, втратили чинність, відтак після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Матеріалами справи підтверджено, що за умовами кредитного договору № б/н від 30 квітня 2023 року передбачено, що банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит на споживчі цілі, а саме відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, у розмірі визначеному договором в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в обумовлені цим договором терміни (п.2.1 кредитного договору), а тому на дані кредитні правовідносини поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Умовами п. 3.2.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався повністю повернути кредит у строк кінцевої дати повернення кредиту відповідно до графіку, а за п.3.3.2 цього ж договору банк, при настанні будь-якої з таких подій: неотримання від позичальника згоди на зміну процентів з користування кредитом, зміни періодичності порядку сплати платежів за кредитом; порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами видачі та погашення кредиту; порушення цільового використання кредиту (використання кредитних коштів на комерційну, підприємницьку, інвестиційну діяльність, тощо); порушення кримінального провадження щодо позичальника; встановлення відомостей, наданих позичальником банку, такими, що не відповідають дійсності; наявність судових рішень, що набрали чинності про стягнення грошових коштів з поточного рахунку позичальника, наявність арешту на поточних рахунках, що належить позичальнику, наявність платіжних вимог про примусове списання та інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальнику кредит не буде повернуто вчасно, банк, на свій розсуд має право змінити умови видачі та надання кредиту та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому згідно зі статтями 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену у повідомлені дату.
У справі, яка переглядається судом встановлено, що відповідно до положень п.1 кредитного договору від 26 вересня 2023 року: строк кредитування становить 36 місяців.
Отже, за умовами договору сторони встановили строк кредитування до 30 квітня 2027 року, однак 17 листопада 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» достроково звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 57967,60 грн.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачці та відсутні також докази отримання такої вимоги останньою.
Таким, чином установивши, що умовами кредитного договору було передбачено порядок направлення вимоги Отже, позивач не надав належних доказів виконання вимог про дострокове повернення кредиту встановлених пунктом 3.3.2 договору, а також ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», тож відсутні підстави для дострокового стягнення із відповідачки усієї суми заборгованості за кредитним договором.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню частково у сумі 11616 грн 64 коп. та за нарахованими процентами у сумі 6462 грн, усього 18078 грн 64 коп., яка утворилася станом на 31.08.2025. 
Саме такий розмір заборгованості підтверджений первинними документами, наданими позивачем - випискою за картковим рахунком відповідачки за період з 30.04.2024 по 31.08.2025.
Окрім того, на підтвердження своєї позиції суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи пунктом 3.3.2 кредитного договору сторони погодили, що при настанні передбачених цим пунктом обставин, має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. Тобто сторони в кредитному договорі передбачили, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає після надсилання банком письмового повідомлення про таку вимогу.
Разом з тим, згідно з згідно п. 4.9 Договору сторони домовилися про те, що цей договір, в частині настання прав та обов`язків сторін щодо надання банком та повернення позичальником кредиту зі сплатою процентів на користь банку, укладається під відкладальною обставиною. Сторони встановили, що відкладальною обставиною за цим договором є порушення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (його частини), що триває протягом 180-ти календарних днів з дати прострочення цього зобов`язання. Наслідком настання відкладальної обставини є виникнення зобов`язання позичальника не пізніше 180-го календарного дня повернути банку всю суму фактично отриманого кредиту, сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами, неустойку та інші платежі відповідно до умов цього договору.
Суд звертає увагу, що за змістом ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Тобто, вказаною нормою Закону встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Таким чином, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги вказаної статті, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту.
За вказаних обставин, правових підстав для застосування позивачем п. 4.9 кредитного договору до спірних правовідносин, що виключає попереднє письмове повідомлення відповідача не має, оскільки суперечить визначеній ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування», яка встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Порушення позивачем визначеного ЗУ «Про споживче кредитування» порядку направлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачу та отримання такої вимоги останнім, не може мати наслідком покладення на відповідача тягаря дострокового погашення усієї суми заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» слід стягнути судовий збір у сумі 755 грн 80 коп. 
Що ж до клопотання відповідачки про звільнення її від сплати судового збору, то суд зазначає наступне.
Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Суд, дослідивши надані відповідачкою до клопотання про звільнення від судового збору докази, вважає, що нею не надано доказів на підтвердження підстав, зазначених у частині першій ст. 8 Закону України «Про судовий збір».
Виходячи з вище викладеного, суд

В И Р І Ш И В:
У позові Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» суму заборгованості за договором б/н від 30 квітня 2024 року у розмірі 18078 грн 64 коп. (вісімнадцять тисяч сімдесят вісім грн 64 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» судовий збір у розмірі 755 грн 80 коп. (сімсот п`ятдесят п`ять грн 80 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк», адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Через надмірне навантаження та систематичні обстріли міста Харкова повний текст судового рішення складено 24 квітня 2026 року.

Суддя Т.В. Заварза