Справа №751/8692/25 
Провадження №2/751/754/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року       місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Яременко І. В. 
з участю секретаря судового засідання Усік Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, і до досягнення кожною дитиною повноліття; визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, загальною площею 76,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 квартири, загальною площею 76,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. 
Вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06.05.2006, актовий запис №08. Від шлюбних відносин мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тривалий час між подружжям систематично відбуваються сварки, непорозуміння, спільне проживання стало нестерпним та негативно впливає на дітей, а подальше збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам дружини та дітей. Позивач самостійно не в змозі утримувати трьох дітей. Відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має. За час проживання у шлюбі подружжям набуто трьохкімнатну квартиру, загальною площею 76,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на відповідача. У добровільному порядку сторонами питання щодо розірвання шлюбу, сплати аліментів та поділу майна подружжя не вирішено. Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно.
14.10.2025 року ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова, заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_2 .
01.12.2025 року ухвалою судді Новозаводського районного суду м.Чернігова прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 25.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача - адвоката Урожай А.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позов не надходив. 
08.04.2026 ухвалою суду в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
За відсутності учасників судового розгляду, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , 28.09.2017 укладений шлюб, який зареєстрований Новобиківською сільською радою Бобровицького району Чернігівської області, актовий запис № 08. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_7 » (а.с. 10).
Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначені: батько - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_1 (а.с. 11, а.с. 12, а.с.13).
Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 9046 від 08.09.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14).
Згідно Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Батвін С.М., ОСОБА_2 придбав у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно абз.5 п. 5 вказаного Договору купівлі-продажу квартири, купівля вищевказаної квартири здійснюється за згодою, наданою дружиною покупця, ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Батвін С.М. 18 січня 2017 року, зареєстрована в реєстрі за № 36 (а.с. 17-18).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на об`єкт житлової нерухомості трикімнатну квартиру загальною площею 76,4 кв.м, житловою площею 34,2 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 , розмір частки 1/1 (а.с.19).
Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України, в силу якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Положенням частин 3 і 4 статті 56 СК України за кожним з подружжя визнано право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, як і примушення до їх припинення, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені ст. 112 СК України, де зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. 
Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. 
Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу є небажання позивача продовжувати сімейні відносини з відповідачем, а відповідача - зберегти сім`ю. 
Враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки втрачені почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, тому підстав для примирення подружжя - немає. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що має істотне значення, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. 
Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.
За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню у судовому порядку.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 
Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
При визначенні розміру аліментів, враховуючи обов`язок батьків щодо матеріального утримання дітей, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2025, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. 
Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Статті 69-70 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту).
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. 
Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. 
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. 
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. 
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. 
Отже, під час розгляду цивільної справи, з урахуванням наданих сторонами доказів, судом не було встановлено обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення частки одного з подружжя у спільній сумісній власності та відповідного збільшення частки іншого.
Враховуючи, що спірна квартира придбана подружжям ОСОБА_7 в період шлюбу, хоча право власності на неї зареєстровано на відповідача, та з урахуванням наведених вище положень цивільного та сімейного законодавства, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м., залишивши у праві власності відповідача ОСОБА_2 1/2 частку вказаного об`єкта нерухомого майна.
У відповідності до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. 
Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Із матеріалів справи убачається, що правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Урожай А.В. на підставі договору про надання правничої допомоги №01/01.10 від 01.10.2025 (а.с. 21-24).
Відповідно до Акту про прийняття-передачі наданих послуг та детальним описом наданих послуг професійної правничої допомоги, адвокатом надано правові та юридичні послуги на загальну суму 7 000 грн (а.с.25, а.с.27).
Суд, з урахуванням складності справи, порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням ціни позову, дотримуючись принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом зазначених адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.
Керуючись ст.ст. 316, 317, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 12, 13, 76-81, 95, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 110-112, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна - задовольнити. 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06.05.2006 Новобиківською сільською радою Бобровицького району Чернігівської області, актовий запис № 08 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2025 і до досягнення старшою дитиною повноліття. 
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. 
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 . 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .
Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2422 грн 40 коп (дві тисячі чотириста двадцять дві гривені сорок копійок) витрат, понесених на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп (сім тисяч гривень).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 08.04.2026. 

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_4 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_4 ) 

Головуючий - суддя І. В. Яременко