Справа № 466/7265/25 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/478/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 07 червня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №892814539.
07 червня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу №439737893 грошові кошти у розмірі 19 970,00 грн на банківську карту № НОМЕР_1 .
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01.
04 червня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу ТОВ «Юніт капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором.
Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить - 36297,36 грн, яка складається з: 19970,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 16327,36 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
З врахуванням зазначених обставин, просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №892814539 в розмірі 36297,36 грн. та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року позовні вимоги представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» - директора Хлопкової Марії Сергіївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. «А», оф. 10, заборгованість за Кредитним договором №892814539 від 07.06.2019 року у розмірі 36297 /тридцять шість тисяч двісті дев`яносто сім/ гривень 36 /тридцять шість/ копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. «А», оф. 10, судовий збір у розмірі 2422 /дві тисячі чотириста двадцять дві/ гривні 40 /сорок/ копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. «А», оф. 10, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 /сім тисяч/ гривень 00 копійок.
Рішення суду 05 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає, що позивачем не надано суду достовірні докази відступлення права вимоги до відповідача та дійсності такої вимоги.
Наголошує, що на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Таким чином, передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, було неможливо.
Стверджує, що ТОВ «Юніт капітал» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором, оскільки кредитний договір був укладений 07 червня 2019 року, а договір факторингу, за умовами якого одному з попередніх факторів - ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення самого кредитного договору.
Окрім цього, не погоджується із розміром витрат на правову допомогу, який стягнуто
рішення суду в сумі 7000 грн, з огляду на те, що така сума є завищеною та не відповідає складності справи. 
Зазначає, що справа є незначної складності, Предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи.
Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 у справі № 466/7265/25 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.
17 лютого 2026 року на адресу Львівського апеляційного суду через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
Зазначає, що між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ
"Таліон Плюс" укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого в пункті 8.2 передбачено, що строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року 
Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та
додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно,
а протягом всього часу його дії, з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року.
Крім цього, зазначає, що право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до Відповідача перейшло до ТОВ  "Таліон Плюс" 15 липня 2020 року, тобто після укладання Кредитного договору № 892814539 від 07 червня 2019 року .
Просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 19 червня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 07 червня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №892814539, який містить персональні дані відповідача ОСОБА_1 , а саме: прізвище, ім`я, по батькові, дані паспорта громаднина України, РНОКПП, адресу місця проживання, електронну пошту.
07 червня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу №439737893 грошові кошти у розмірі 19970,00 грн на банківську карту № НОМЕР_3 .
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01.
Згідно з п. 4.1. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному Додатку.
Відповідно до п. 8.2. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього Договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконанння Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.
Згідно з п. 1 Додаткової угоди №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, сторони дійшли згоди викласти п. 8.2. Договору в наступній редакції: «8.2. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконанння Сторонами взятих на себезобов`язань за цим Договором».
Відповідно до Реєстру прав вимоги №89 від 15 липня 2020 року, підписаного ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на умовах Договору Клієнт відступає Фактору наступні Права вимоги до наступних Боржників: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , Кредитний договір №892814539 від 07 червня 2019 року.
Згідно з копією Акту звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2020 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги №89 від 15 липня 2020 року за Договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, сторони підтверджують, що станом на 31 грудня 2020 року Фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступленням\ (передачу) прав вимоги за Реєстром прав вимоги №89 від 15 липня 2020 року за Договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01.
04 червня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю.
Відповідно до Довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №892814539/23052025/Э від 23 травня 2025 року, на виконання кредитного договору №892814539 від 07 червня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу платіжних послуг платіжної інструкції.
Згідно з копією Платіжного доручення №68963ab1-55af-4032-8518-2b58d283ef89 від 07 червня 2019 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ коштів на користь ОСОБА_1 у розмірі 19970,00 грн, згідно з договором №892814539 від 07 червня 2019 року.
Згідно з копією Розрахунку заборгованості за кредитним договором 892814539 від 07 червня 2019 року, складеної ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 19970,00 грн, заборгованість ОСОБА_1 за процентами становить 16327,36 грн.
Відповідно до копії Розрахунку заборгованості за кредитним договором 892814539 від 07 червня 2019 року, складеної ТОВ «Таліон плюс», заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 19970,00 грн, заборгованість ОСОБА_1 за процентами становить 16327,36 грн.
Згідно з копією Виписки з особового рахунка за Кредитним договором №892814539 від 07 червня 2019 року, заборгованість перед ТОВ «Юніт капітал» за кредитним договором №892814539 07 червня 2019 року станом на 25 червня 2025 року (включно) складає 36297,36 грн.
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250828/59202-БТ від 04 вересня 2025 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 IBAN НОМЕР_4 , також по клієнту емітувались інші картки. Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_3 за період 07 червня 2019 року року - 12 червня 2019 року - фінансовий номер телефону: НОМЕР_5 . Номер телефону НОМЕР_5 знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 . По рахунку № НОМЕР_3 за період з 07 червня 2019 року - 12 червня 2019 року міститься зарахування на суму 19970,00 грн.
Згідно з листом АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250828/68450-БТ від 04 вересня 2025 року, на ім`я ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в банку емітовано рахунок № IBAN НОМЕР_6 , який є транзитним рахунком на прийняття платежів та станом на 07 червня 2019 року - 12 червня 2019 року належав товариству.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції суд дійшов висновку, що обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи в частині доведеності позовних вимог є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини 4 статті 263 ЦПК України).
З матеріалів справи слідує, що кредитний договір №892814539 від 07 червня 2019 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надав позичальникові кредит в розмірі 19970 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 56 днів. Вказаний договір був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 4KYSX622, відправленим 07 червня 2019 року о 0:00:00 год. позичальнику на його мобільний номер телефону НОМЕР_7 , вказаний ним в заявці на отримання кредиту.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що кредитний договір №892814539 від 07 червня 2019 року, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
07 червня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу №439737893 грошові кошти у розмірі 19970,00 грн на банківську карту № НОМЕР_3 , яка належить відповідачу ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує проти укладеного оспорюваного правочину, не спростовує факт укладення між ним та кредитором згаданого договору і отримання коштів на підставі такого договору.
Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними кредитними договорами.
Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» матеріали справи не містять.
 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з  ОСОБА_1 .
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом було встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01.
28 листопада 2019 року, 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 - додаткові угоди до договору факторингу № 28/1118-01 відповідно № 19, 26, 27, 31, 32 якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року та 31 грудня 2024 року. 
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 89 від 15 липня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 
05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Онлай Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 05/0820-01.
Додатковими угодами № 2 від 03 серпня 2021 року, № 3 від 30 грудня 2022 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року продовжено строк дії договору факторингу 30 грудня 2024 року включно.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 
04 червня 2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю.
Згідно реєстру боржників за Договором факторингу № № 04/06/25-Ю, до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .
Таким чином, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Юніт Капітал» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Юніт Капітал».
В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що ТОВ «Юніт капітал» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до відповідача за Кредитним договором, оскільки кредитний договір був укладений 07 червня 2019 року, а договір факторингу, за умовами якого одному з попередніх факторів - ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 литопада 2018 року, тобто задовго до укладення самого кредитного договору.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що укладання договорів факторингу між ТОВ "МАНІВЕО" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" до моменту виникнення кредитних правовідносин із боржником, не свідчить про недійсність переходу прав вимоги новому кредитору оскільки перехід прав вимоги відбувається саме у момент підписання реєстрів прав вимоги. Станом на момент укладення кредитного договору зазначені договори факторингу були чинними, а тому могли бути підставою для подальшої передачі прав вимоги.
Враховуючи наведене, позивач підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні докази на підтвердження зазначеної обставини.
Наявними в матеріалах справи договорами факторингу, витягами з реєстру боржників і прав вимоги, які належно засвідчені печатками та підписами сторін, підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовуються твердження апелянта про те, що позивач не набув права вимоги до нього.
Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача загальна сума заборгованості за кредитним договором становить - 36297,36 грн, яка складається з: 19970,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 16327,36 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Відповідно до п. 3.2. Договору кредит надається строком на 56 днів від дати отримання Кредиту Позичальником.
Згідно із п. 3.4. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 532,90 % річних від суми кредиту за весь час користування.
З детального розрахунку заборгованості (а.с. 102-103) вбачається, що відсотки нараховані за період з 07 червня 2019 року по 02 серпня 2019 року, тобто у строки визначені договором.
ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду контррозрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Разом з цим, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним тіла кредиту та відсотків.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 36297,36 грн, яка складається з: 19970,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 16327,36 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу. 
Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» надавалася адвокатом Тараненком А.І.
Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг, адвокатом надані наступні послуги: складання позовної заяви 5 000 грн., вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 1 000 грн., підготовка адвокатського запиту 500 грн., підготовка клопотання 500 грн., всього 7 000 грн. за надання правової допомоги в суді першої інстанції.
Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник Довгана І.Я. покликається на те, що сума коштів в розмірі 7 000 грн. за надання правової допомоги є завищеною, неспівмірною із складністю справи.
Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи матеріали справи, подані представником позивача, докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі, та з урахуванням заперечень з боку представника відповідача, колегія суддів вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 36 297,36 грн., тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. є непропорційною щодо ціни позову.
Виходячи із викладеного вище, колегія суддів вважає, що визначений судом за правилами пропорційності розмір витрат на правничу допомогу не враховує критерії реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, такі витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та часом, витраченим на надання таких послуг, і приходить до висновку про зменшення їх розміру з 7 000 грн. до 3 000 грн.
Відтак, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року підлягає зміні лише в частині стягнення витрат на правову допомогу, розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року - в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 19 червня 2026 року.

Головуючий:         Савуляк Р.В.

Судді:          Крайник Н.П.

Шандра М.М.