Справа № 420/1514/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту – відповідач 1), військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідач 2), в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати:
- наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.09.2025 № 1263 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправки до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 ;
- наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 18.09.2025 № 312 щодо зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпо НОМЕР_2 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період і виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.09.2025 року № 1263 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» позивача було призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відправлено до військової частини НОМЕР_1 та наказом командиром військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2025 року №312 зараховано до списків особового складу військової частини. 
Позивачу 03.03.2012 року виповнилося 40 (сорок) років. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції за станом на 02.03.2012, військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. Відповідно до ч. 4 ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції за станом на 02.03.2012, граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві. Отже, по досягненню 40 років (03.03.2012 року) позивач перестав бути особою, що перебуває у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 02.03.2012. Тобто, позивач перестав бути військовозобов`язаним і, відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції за станом на 02.03.2012, у військовому комісаріаті був виключеним з військового обліку. Стаття 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачає можливості взяття на облік осіб, які раніше були виключені з військового обліку.
Таким чином, оскільки на момент видання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.09.2025 № 1263 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» позивач не був і не є до цього часу військовозобов`язаним, призов його на військову службу як військовозобов`язаного чи резервіста, про яких йдеться в оскаржуваному наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , є протиправним. Як це випливає зі змісту оскаржуваного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що юридичною підставою призову на військову службу під час мобілізації позивача, як особу, раніше виключену з військового обліку, є правові норми законодавства, що видані пізніше періодів часу, коли приймалися рішення про виключення з військового обліку. Але така позиція, на думку позивача, не може бути аргументом, оскільки вона суперечить ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи», а також суперечить ч. 1 ст. 57 Закону України «Про правотворчу діяльність», відповідно до якої дія нормативно-правового акта поширюється на суспільні відносини, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки зарахування позивача до списків особового складу військової частини є прямим наслідком реалізації протиправного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17.09.2025 року № 1263, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №312 від 18.09.2025 року, на думку позивача, також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 26.01.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: належним чином засвідчених копій всіх сторінок військового квитка серії НОМЕР_4 ; доказів сплати сплату судового збору у розмірі 1330,90 грн; заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.
09.02.2026 року до суду від представника позивача надійшла про усунення недоліків до якої долучено квитанцію про сплату судового збору, копію військового квитка та заяву про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою суду від 12.02.2026 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 року у справі № 420/1514/26 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
27.03.2026 року матеріали справи № 420/1514/26 надійшли до Одеського окружного адміністративного суду та відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передані судді Лебедєвій Г.В.
Ухвалою суду від 01.04.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: оригіналу позовної заяви із доданими до неї документами.
09.04.2026 року представником позивача надані до суду документи на виконання ухвали суду, якими були усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою від 13.04.2026 року Одеський окружний адміністративний суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновив позивачу строк звернення до суду, відкрив провадження у справі № 420/1514/26 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та виклику сторін. 
29.04.2026 року та 30.04.2026 року до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач 2 зазначає, що позивач призваний на службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до висновку військово-лікарської комісії від 01.02.2026 Позивач визнаний придатним до військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2025 №312/ позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду солдата. Зазначений вище наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 винесено командиром військової частини НОМЕР_1 на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно та своєчасно. Обмежень права особи на участь у процесі прийняття рішення не допущено. Враховуючи викладене вище, підстави для скасування зазначеного вище наказу відсутні. 
13.05.2026 року до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач 1 зазначає, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 з 26.01.1998 року. Разом із тим, матеріали військового обліку не містили відомостей про проходження позивачем військово-лікарської комісії упродовж тривалого періоду, а також не містили актуально визначеного ступеня його придатності до військової служби відповідно до чинного законодавства. Фактично станом на момент виникнення спірних правовідносин у матеріалах військового обліку були відсутні акіуальні відомості щодо медичного статусу позивача, необхідні для належного ведення військового обліку, виконання мобілізаційних заходів та визначення можливості проходження військової служби. Упродовж 2024 року законодавство України у сфері військового обліку та військово-лікарської експертизи зазнало змін. Законом України №3621-IX від 21.03.2024 було змінено підходи до визначення придатності осіб до військової служби, а також виключено правову категорію «обмежено придатний». Указані зміни були спрямовані на приведення військово-облікових даних у відповідність до актуального правового регулювання та визначення фактичного статусу осіб, які перебувають на військовому обліку. За таких обставин у ОСОБА_1 виник обов`язок пройти передбачені законодавством процедури військового обліку та військово-лікарського контролю з метою визначення його актуального ступеня придатності до військової служби та уточнення військово – облікових відомостей. Крім того, відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей щодо позивача були наявні дані про порушення правил військового обліку, що полягало у невиконанні обов`язків щодо проходження відповідних процедур військово-лікарського контролю. Відповідний обов`язок передбачений пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №3621-ІХ від 21.03.2024. У зв`язку із наявністю відомостей про порушення правил військового обліку щодо позивача були реалізовані подальші заходи, передбачені законодавством. Відповідно до пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо забезпечення виконання громадянами обов`язків військового обліку. Зазначений порядок передбачає міжвідомчу інформаційну взаємодію між територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, органами Національної поліції України та іншими державними органами з метою забезпечення належного ведення військового обліку. ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_8 працівником Національної поліції. Після доставления ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нього були здійснені подальші дії та процедури, передбачені законодавством у сфері військового обліку, мобілізаційної підготовки та проходження військової служби. 
Так, після прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 було здійснено перевірку та уточнення військово-облікових відомостей, перевірку наявних даних військового обліку, а також реалізовано процедури, спрямовані на визначення актуального ступеня придатності позивача до військової служби. ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої було прийнято відповідну постанову щодо його придатності до військової служби. При цьому сам факт проходження ВЛК позивачем не заперечується. Після проходження військово-лікарської комісії, уточнення військово-облікових відомостей та оформлення необхідних документів уповноваженими посадовими особами було прийнято наказ №1263 про призов ОСОБА_1 на військову службу. Вказаний наказ не є самостійним чи первинним рішенням, прийнятим відокремлено від попередніх адміністративних процедур. Його прийняттю передувала сукупність взаємопов`язаних дій, передбачених законодавством, а саме: уточнення військово-облікових відомостей; перевірка наявних даних військового обліку; проходження військово-лікарської експертизи; оформлення відповідних військово-облікових документів реалізація процедур, пов`язаних із проходженням військової служби. Таким чином наказ №1263 став завершальним етапом реалізації комплексу процедур, прямо передбачених законодавством.
Стосовно доводів позивача щодо досягнення ним граничного віку перебування у запасі та посилання припинення військового обов`язку після досягнення 40-річного віку, відповідач 1 вказує, що законодавство України у сфері військового обов`язку та військового обліку у різні періоди містило різне правове регулювання щодо граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, а відповідні норми неодноразово змінювалися. Разом із тим, сам по собі факт досягнення особою певного віку не свідчить автоматично про припинення військового обов`язку, виключення з військового обліку або припинення ведення щодо неї військово-обліковихн процедур. Відповідно до частини шостої статті 37 Закону України «Про військовйй обов`язок і військову службу» виключення з військового обліку здійснюється за наявності передбачених законом підстав та у встановленому порядку. Таким чином, саме по собі досягнення особою певного віку не є тотожним факту її автоматичного виключення з військового обліку та не свідчить про припинення відповідних військово-облікових правовідносин. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що після досягнення ним відповідного віку уповноваженим органом було прийнято рішення про його фактичне виключення з військового обліку, внесено відповідні зміни до військово-облікових документів або припинено ведення щодо нього військового обліку. У разі фактичного виключення особи з військового обліку відповідні обставини підлягають відображенню у військово-облікових документах та облікових відомостях, а також супроводжуються внесенням відповідних змін до облікових даних. Отже доводи про автоматичне припиненим військового обов`язку грунтуються виключно на власному тлумаченні позивачем законодавства та не, підтверджені належними доказами.
13.05.2026 року та 10.06.2026 року до суду від представника позивача надійшли відповіді на відзив, в яких він наполягає на задоволенні позову та вказує, що наведені у відзивах позиції відповідачів не простовують жодної із викладених в позовній заяві обставин та правових підстав позову. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 .
Відповідно до облікової картки, ОСОБА_1 :
- взято на військовий облік 26.01.1998 року у ІНФОРМАЦІЯ_9 – переданий з обліку призовників;
- знято з військового обліку 17.09.2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_7 – як призваного чи прийнятого на військову службу (абз. 3 п. 2. ч. 5 ст. 37) (Мобілізація).
Відповідно даних витягу із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відносно ОСОБА_1 було направлено звернення до органів Національної поліції щодо розшуку.
У вказаному витягу зазначена наступна інформація: 
Тип подання – електронний;
Статус – неактивний;
Причина подання – Не проходження (відмова від проходження) військово-лікарської комісії (п. 2 розділ ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл. та поліцейських на соціальний захист»);
Орган Національної поліції - відділення поліції № 1 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області;
Порушення ВО від – 08.09.2025;
Порушення ВО до – 07.09.2026;
Номер звернення – Е354439;
Дата звернення – 08.09.2025;
Причини скасування – особу доставлено, складено адміністративний протокол (постанову) за ст. 210 КУпАП;
Дата скасування – 14.09.2025;
Примітка – Особу доставлено. Скасовано автоматично.
Згідно довідки про доставлення (супроводження громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_1 працівником поліції 14.09.2025 року о 13:35 год. доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як порушника військового обліку. 
14.09.2025 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби, про що свідчать записи у військовому квитку серії НОМЕР_4 , у військово обліковому документі, сформованому через за стосунок «Резерв+» та у обліковій картці.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.09.2025 року № 1263 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2025 року №312 ОСОБА_1 призначенона посаду СОЛДАТА РЕЗЕРВУ 315 ЗАПАСНОЇ РОТИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 за штатом воєнного часу; 18.09.2025 року зараховано зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення.
Позивач уважає вказані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII)
Відповідно до частини 1-3 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, визначені категорії громадян України щодо військового обов`язку, а саме: допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до частини 8 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходження зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону №2232-XI військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За пунктом 2 частини першої, частини шостої статті 37 Закону №2232-XI взяттю на військовий призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, зокрема, на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі.
Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Згідно з пунктом 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Відповідно до положень ч.ч.12,4 ст. 28 Закону №2232-XI ( в редакції чинній станом на 02.03.2012 рік, коли позивач досягнув 40 років) запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.
Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:
1) перший розряд - до 35 років;
2) другий розряд:
рядовий склад - до 40 років;
сержантський і старшинський склад:
сержанти і старшини - до 45 років;
прапорщики і мічмани - до 50 років.
Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Водночас положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, зазнавало змін.
Так, Законом України від 27.03.2014 №1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України від 22.07.2014 №1604-VII - до 60 років.
При цьому, положення Закону про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та військовому резерві, змін не зазнали. Тобто, з набранням чинності змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що не досягла передбаченого Законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач не досягнув 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Щодо приписів частини першої статті 58 Конституції України, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Предметом оскарження у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.09.2025 № 1263 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправки до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 ;
наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 18.09.2025 № 312 щодо зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпо НОМЕР_2 ; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період і виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із досягненням гранічного віку, а тому перевірці судом підлягає саме відповідність таких дій відповідачів чинному законодавству, яке регулює порядок дотримання громадянами встановленого військового обов`язку та загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відтак, суд приходить до висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають приписи законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин.
Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідно до приписів ст. 28 Закону № 2232-XII, чинних станом на час виникнення спірних правовідносин, позивач не досяг граничного віку перебування в запасі та вважається військовозобов`язаним.
Відтак, доводи позивача в частині порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі, суд вважає необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі №820/3113/17.
Як встановив суд із матеріалів справи, позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 . 
Відповідно даних витягу із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відносно ОСОБА_1 було направлено звернення до органів Національної поліції щодо розшуку.
У вказаному витягу зазначена наступна інформація: 
Причина подання – Не проходження (відмова від проходження) військово-лікарської комісії (п. 2 розділ ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл. та поліцейських на соціальний захист»);
Орган Національної поліції - відділення поліції № 1 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області;
Порушення ВО від – 08.09.2025;
Порушення ВО до – 07.09.2026;
Номер звернення – Е354439;
Дата звернення – 08.09.2025;
Причини скасування – особу доставлено, складено адміністративний протокол (постанову) за ст. 210 КУпАП;
Дата скасування – 14.09.2025;
Примітка – Особу доставлено. Скасовано автоматично.
Згідно довідки про доставлення (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_1 працівником поліції 14.09.2025 року о 13:35 год. доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як порушника військового обліку. 
14.09.2025 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби, про що свідчать записи у військовому квитку серії НОМЕР_4 , у військово обліковому документі, сформованому через за стосунок «Резерв+» та у обліковій картці.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.09.2025 року № 1263 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2025 року №312 ОСОБА_1 призначенона посаду СОЛДАТА РЕЗЕРВУ 315 ЗАПАСНОЇ РОТИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 за штатом воєнного часу; 18.09.2025 року зараховано зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення.
Зважаючи на те, що станом на дату призову позивача діяла нова редакція Закону №2232, яка передбачала виключення з військового обліку та звільнення з військової служби після досягнення шестидесятирічного віку, в той час як позивач не досяг зазначеного віку, суд вважає, що у спірному випадку дії відповідачів щодо мобілізаційних заходів відносно позивача відповідно до вимог ст. 2 КАС України вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене вище, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії”). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ ), військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.09.2025 № 1263 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправки до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 ; визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 18.09.2025 № 312 щодо зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпо НОМЕР_2 ; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період і виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 03.07.2026 року.

Суддя Г.В. Лебедєва