П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/5530/25
Провадження № 22-ц/4815/1012/26

Головуючий в Дубенському міськрайонному суді 
Рівненської області: суддя Жуковська О.Ю.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 23 лютого 2026 року 
в м. Дубно Дубенського району Рівненської області
без фіксування судового засідання 
за допомогою звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, 
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення їхньою спільною дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Мотивуючи позов, зазначалося про те, що від зареєстрованого 27 липня 2021 року шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони проживають окремо, у Дубенському міськрайонному суді Рівненської області перебуває справа про розірвання шлюбу, а малолітній син проживає з позивачем. Позивач його утримує, тому пред`явила позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. 
Мати перебуває у відпустці з догляду за дитиною, не працює та не має будь-яких доходів, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на своє утримання, тоді як відповідач такого обов`язку не виконує, хоча має для цього матеріальну можливість.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання як дружини у розмірі частина усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду – 17 грудня 2025 року і до досягнення сином - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив із того, що малолітня дитина проживає з матір`ю, тому вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходив із принципів справедливості та розумності, врахувавши потреби дружини та фінансові можливості відповідача, який заперечень проти позову не висловив, а також, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе.
На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених у рішенні суду висновків обставинам справи та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норма процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, покликався на те, що суд попередньої інстанції неправомірно розглянув справу без його участі. Зазначав, що судову повістку він вчасно не отримав, оскільки її отримала його мати і не передала йому, через що він був позбавлений можливості викласти свої заперечення у відзиві на позов. 
Крім того, він сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх доходів на підставі судового наказу від 03 грудня 2025 року, а стягнення додатково 1/6 частини на утримання дружини призведе до того, що загальна сума аліментів становитиме близько половини заробітної плати, що є надмірно обтяжливим для нього. 
Стверджував, що працює в Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, а тому вимушений нести значні грошові витрати, пов`язані з переїздом від місця проживання до місця роботи. Також він є студентом 4-го курсу Національного університету цивільного захисту України заочної форми навчання та самостійно оплачує проїзд і проживання в м. Черкаси під час сесій та іспитів, а також несе супутні витрати. 
З наведених підстав просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення сином – ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У поданому відзиві позивач просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Покликалася на те, що платник веде також підприємницьку діяльність, надаючи послуги з хімічного чищення меблів, що підтверджувала фотознімками з інформаційно-комунікаційних (електронних) сервісів у мережі Інтернет. На її переконання, визнаний відповідачем розмір аліментів у 1/10 частку його доходу є несправедливим, адже становитиме близько 2 500 гривень щомісяця і не покриватиме навіть половини її потреб. Також зазначала, що платник аліментів своєчасно обізнаний про розгляд справи судом і спілкувався з приводу спірних правовідносин з нею та адвокатом. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
Від шлюбних відносин мають сина – ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що стверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Дитина проживає з матір`ю. 
Спірні правовідносини між сторонами виникли з того приводу, що після припинення сторонами спільного проживання відповідач неналежно та нерегулярно забезпечує матеріальне утримання сім`ї, малолітньої дитини та дружини, яку він має можливість утримувати і яка цього потребує в заявленому обсязі.
Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч. 1-2 ст. 75 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст. 76 СК України).
Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначається з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин,що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 СК України).
Частинами першою, четвертою, шостою ст. 84 СК України унормовано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Між тим, посилання в апеляційні скарзі на ті обставини, що відповідачу не вистачатиме на свої потреби частини заробітної плати, яка залишатиметься після відрахувань на стягнені оскаржуваним рішенням аліменти та судовим наказом на утримання спільної дитини, не може спонукати до зменшення визначеного розміру аліментів на утримання дружини, адже вона на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, і знаходиться у незадовільному матеріальному становищі. 
Істотні обставин, які б могли унеможливити виконання відповідачем своїх обов`язків щодо дружини, відсутні, оскільки ОСОБА_1 є працездатним і у нього немає інших осіб, які перебувають на його утриманні.
Зазначені обставини дають можливість відповідачу повною мірою та належним чином виконувати покладені на нього зобов`язання, з урахуванням сплати аліментів на дитину, а також утримання позивача - матері малолітнього сина до досягнення ним трьох років.
Визначений розмір аліментів на дружину є справедливим, виваженим, розумним та відповідає інтересам і потребам матері та відповідає обставинам справи і матеріальному становищу відповідача навіть з урахуванням наведених обґрунтувань апеляційної скарги та наданим на їхнє обґрунтування доказів.
На переконання колегії суддів, за існуючих спірних правовідносин підлягають першочерговому забезпеченню потреби та інтереси саме дитини і її матері, а будь-які інші інтереси ОСОБА_1 не повинні переважати над цим обов`язком.
Очевидно, що визнана відповідачем частка доходу на дружину не забезпечить належного рівні її утримання та не покриє об`єктивних витрат і обтяжень, пов`язаних із вихованням, розвитком, доглядом за дитиною, зумовленими у зв`язку з цим особливими умовами ведення домашнього господарства, обмеженням участі у суспільному житті та звуженням можливостей для повноцінної самореалізації тощо.
Щодо порушень судом попередньої інстанції норм процесуального права, то згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України ці порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання сімейного спору, відповідач не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
Так, в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення 22 січня 2026 року за місцем реєстрації відповідача надісланого судом поштового конверта. 
Частиною третьою ст. 130 ЦПК України передбачено, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Отже, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та на законність ухваленого судового рішення не впливають.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 лютого 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:       С.В. Хилевич 

Судді:         Н.М. Ковальчук     
С.С. Шимків