Справа № 758/597/26 
Категорія 57 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді      Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання    Сідько І.О.,
за участю
позивача         ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Кінологічна спілка України», ОСОБА_3 , про захист честі і гідності та ділової репутації,
У Х В А Л И В :
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що протягом тривалого часу відповідач у справі розповсюджує особисто про позивача та її собак породи «Доберман» недостовірну інформацію неодноразово звертаючись до Всеукраїнської Громадської організації «Кінологічна спілка України», членом якої була позивач із заявами в яких викладено обставини, які на думку позивача не відповідають дійсності.
Окрім того, позивач зазначає, що відповідач розповсюджує недостовірну інформацію про позивача та вводить в оману членів та керівництво ВГО «КСУ» про нібито вчинення позивачем кримінально-караних діянь, в зв`язку з чим позивачу та її репутації завдано непоправної шкоди. Позивач вважає, що заяви відповідача мають зміст не особистих оціночних суджень а носять стверджуючий характер.
Враховуючи зазначене, позивач вимушена звертатися до суду із відповідною позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
14.01.2026 від позивача на адресу суду надійшла заява про долучення до матеріалів позовної заяви висновків експерта за результатами семантико-текстуальних експертиз.
19.01.2026 від позивача на адресу суду надійшла заява про долучення до матеріалів позовної заяви висновку експерта №1-09/01 за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
03.02.2026 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
10.02.2026 від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2026 судом вирішено перейти від розгляду справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Кінологічна спілка України», ОСОБА_3 , про захист честі і гідності та ділової репутації в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
02.03.2026 від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що відповідач не заперечує того, що був серед тих, хто звертався із заявою (скаргою) до ВГО КСУ, викладене у заяві (скарзі) підлягало перевірці в Конфліктно-правовій комісії ВГО КСУ.
11.03.2026 від позивача на адресу суду надійшла заява про зміну заявлених позовних вимог, в якій позивачка просила суд: визнати недостовірною та такою, що принижує мою честь і гідність: інформацію негативного характеру у формі фактичних стверджень викладену відповідачем в колективному зверненні (повторному) від 03.06.2025 року направленому до Всеукраїнської громадської організації «Кінологічна спілка України» та Міжнародної кінологічної федерації (FCI) (щодо фальсифікації документів на собаку Ace Ventura Di Casa Calinas); визнати недостовірною та такою, що принижує мою честь та гідність інформацію негативного характеру викладену Відповідачем в відзиві на позовну заяву, про загибель собаки Barbarossa from the World of Dragons, номер родоводу НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 
Окрім цього, позивачка просила суд стягнути на її користь судові витрати за звернення до суду з позовною заявою, а саме: судовий збір за звернення до суду із позовною заявою у розмірі 1331 грн., 20 коп., вартість послуг з перекладу та нотаріального посвідчення перекладу експортного родоводу у розмір 1300 грн.,00 коп., вартість послуг з перекладу та нотаріального посвідчення перекладу результатів генетичного дослідження (3 експертних висновки) 5000 грн., 00 коп., вартість послуг з проведення семантико- текстуальної експертизи у розмірі 45 000, грн., 00 коп.
Позовну вимогу про стягнення моральної шкоди позивач просила залишити без розгляду.
11.03.2026 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив.
Позивач зазначає, що відповідач опосередковано визнає факт розповсюдження ним інформації негативного характеру у вигляді фактичних стверджень, оскільки сам Відзив не стосується підстав заявленого позову (заяви поданої ним до ВГО «Кінологічна спілка України» та Міжнародної кінологічної Федерації в яких відповідач оспорює право власності позивача на собаку та фактично звинувачує позивача в тому, що остання не набула права власності на собаку породи доберман з кличкою ACE VENTURA DI CASA CALINAS, та підробила родовід собаки породи доберман з кличкою ACE VENTURA DI CASA CALINAS), а в тексті поданого ним відзиву мова йде про зовсім іншу собаку - Barbarossa from the World of Dragons, що не є предметом розгляду у даній справі, оскільки позивачу навіть не було відомо про факт розповсюдження відповідачем неправдивої інформації та наклепів відносно цієї собаки.
08.04.2026 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про уточнення позовних вимог.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подану позовну заяву та уточнення до неї підтримала, просила суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, в заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.
Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до такого висновку.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Статтею 4 Закону України «Про інформацію» передбачено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (стаття 7 Закону України «Про інформацію»).
Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації, повинен забезпечуватись баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Положеннями частини 1 статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Приписами статті 297 Цивільного кодексу України  регламентовано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Відповідно до статті 299 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Статтею 277 Цивільного кодексу України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж медіа є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому медіа, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Таким чином, розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Аналогічне положення закріплено в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та підтримано сталою судовою практикою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 р. у справі №904/4494/18, постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 р. у справі №905/902/20, постанову Верховного Суду від 06.10.2021 р. у справі № 761/41954/18, постанову Верховного Суду від 29.11.2023 р. у справі №761/6087/22, постанову Верховного Суду від 08.08.2024 р. у справі №910/8562/22).
Верховний Суд в постанові від 27.09.2024 р. у справі № 757/19001/21-ц виснував: «Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування».
У постановах Верховного Суду від 10.07.2018 р. у справі №910/15148/17, від 19.07.2018 р. у справі №910/5117/17 та від 05.09.2024 р. у справі №911/994/23 наведено висновок про те, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Таким чином, для розгляду даної категорії справ необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під негативною інформацією, зокрема, можна вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка порушує право особи на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Водночас, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
За приписами ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Європейський суд з прав людини зазначав, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати (постанова Верховного Суду від 21.01.2020 р. у справі № 910/10429/18).
Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Отже, ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.
Водночас, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом (постанови Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі № 910/13556/18, від 21.11.2019 р. у справі № 927/791/18, від 18.03.2021 р. у справі № 927/791/18).
При вирішенні спору, предметом якого є захист ділової репутації шляхом спростуванням відомостей, що були поширені у тому числі за допомогою мережі Інтернет з метою задоволення суспільного інтересу, ключовим є чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями в інформації, що викладалася у спірній публікації, тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню (постанова Верховного Суду від 21.05.2021 р. у справі № 918/132/20).
При цьому захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.
За правилами статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
У позовній заяві позивач зазначає, що на початку лютого 2025 року декілька власників цуценят розведення позивача написали останній про те, що їм у особисті повідомлення в соціальних мережах почали надходити повідомлення із фейкових акаунтів з погрозами та різними історіями про позивача та її собак, однак як тільки власники собак розведення позивача починали ставити логічні запитання з якою метою особи їм пишуть та «відкривають очі». заносили до чорного списку, а вся переписка зникала.
Приблизно у той же час в декількох міжнародних кінологічних групах пов`язаних із племінним розведенням доберманів почали з`являтися публікації про ніби то підробку позивачем родоводу на собаку, що перебуває у власності позивача з 2020 року, а також публікація персональних даних позивача та особистої інформації.
Окрім цього в декількох групах в соціальній мережі Фейсбук з лютого місяця 2025 року, почали з`являтися публікації із недостовірною інформацією, про розплідник позивача, про позивача особисто, про її приватну власність, банківські рахунки, а також інструкції від групи осіб про те які звернення необхідно всім писати до Громадської організації членом якої є позивача, для того щоб позбавити останню членства в організації, а також обговорення того яким чином можна позбавити позивача її приватної власності, а саме як розплідника так і її собак.
На звернення позивача до Громадської організації «Кінологічна спілка України» членом якої позивач була з заявою, керівництвом громадської організації було надано позивачу в червні місяці 2025 року для ознайомлення та спростування шляхом надання пояснень до організації відносно фактів викладених у каргах, копії скарг без будь-яких додатків, що надходили від відповідача, та групи осіб, що також верталися до громадської організації за підбурювання відповідача.
Позивач зазначає, що в зазначених скаргах відповідач посилається на обставини, що не відповідають дійсності, а деякі обставини та події перекручено.
Окрім цього, позивач зазначала, що відповідач продовжує розповсюджувати про позивача недостовірну інформацію.
Як встановлено судом, відповідач не заперечує того, що був серед тих, хто звертався із заявою (скаргою) до ВГО КСУ, викладене у заяві (скарзі) підлягало перевірці в Конфліктно-правовій комісії ВГО КСУ, Викладені в заяві (скарзі) факти мали відповідне підґрунтя.
У січні 2023 року позивач самостійно опублікував пост у соціальній мережі Фейсбук із переліком померлих собак, у якому зазначив смерть вищезгаданої собаки внаслідок хвороби (чума плодоїдних), що підтверджується наданим скріншотом із соцмережі.
01.05.2025 року цей пост Позивачем було відредаговано, і з нього було вилучено ім`я померлої собаки, що підтверджується наданим скріншотом із соцмережі.
Враховуючи наведене, твердження позивача щодо «ніби то загибелі собаки» не відповідає дійсності, оскільки факт смерті собаки був публічно підтверджений самим позивачем у соцмережах Facebook ще у січні 2023 року. Вилучення імені собаки з посту у 2025 році не змінює факту її друкування інформації про загибель собаки.
Таким чином, опублікувавши пост у соціальній мережі Facebook щодо загибелі собаки, позивач самостійно зробила цю інформацію публічною, внаслідок чого вона фактично набула статусу публічного електронного доказу і позивач особисто підтвердила факт смерті зазначеної собаки.
Кодексом етики Всеукраїнської ГО «Кінологічна спілка України», затвердженою Президією Всеукраїнської громадської організації «Кінологічна Спілка України» 16.02.2018 року (https://uku.com.ua/oficial_inform/codex_etyky.html), зокрема:
п 7.5. що «Автор публікації в соціальних мережах та інтернет несе повну відповідальність за неї та наслідки цієї публікації»;
п. 3.2. «Заводчик зобов`язаний дотримуватися правил племінного розведення у системі КСУ, правил оформлення в`язок та іншої племінної документації.»;
п. 3.13. «Заборонено надавати неправдиву інформацію про походження цуценяти, його фізичний стан, екстер`єрні якості та темперамент, а також свідомо вводити в оману майбутнього власника собаки»;
п. 7.1. «Член КСУ має дбати та підтримувати репутацію та імідж КСУ на національному та міжнародному рівнях»;
п. 7.2. «Член КСУ має дотримуватися Статуту КСУ та усіх відомчих Положень КСУ»;
а також керуючись пунктом 9.1. «Порушення норм цього Кодексу та інших відомчих документів КСУ та МКФ попередньо розглядаються конфліктно-правовою комісією та іншими профільними комісіями КСУ, які ретельно вивчають скоєне порушення та передають результати його розгляду разом із рекомендаціями до Президії КСУ щодо застосування дисциплінарних заходів до порушника».
Статутом Всеукраїнської громадської організації «Кінологічна спілка України» затвердженим на установчих зборах Кінологічної спілки 02.06.1990 року із змінами та доповненнями затвердженими XI звітно- виборним з`їздом 28.03.15 року Всеукраїнської ГО «Кінологічна Спілка України», далі по тексту статут КСУ та зареєстрованим відповідно законодавства України, який передбачає контроль за дотриманням правил племінної роботи та забезпечення законності у сфері кінології, зокрема:
п. 1.4 «Як повноправний член МКФ, КСУ представляє інтереси чистопородного собаківництва України на міжнародному рівні, що визначено постановою Кабінету Міністрів України № 13 від 12 січня 1993 р. «Про заходи удосконалення кінологічної роботи»;
п. 1.7 «Діяльність КСУ поширюється на територію всієї України»;
п. 2.1. «Метою (цілями) діяльності КСУ є сприяння збереженню та покращенню генофонду чистопородних собак, як національного здобутку, шляхом їх племінного розведення на науковій основі, спираючись на досвід Міжнародної Кінологічної Федерації та вітчизняного собаківництва»;
п. 3.1. «Контролює дотримання кінологічної етики членами КСУ та громадськими об`єднаннями кінологічного спрямування».
Таким чином, на підставі вищезазначеного, відповідач звернувся із письмовим зверненням до керівництва КСУ з метою належного розгляду ситуації та перевірки ймовірної фальсифікації у племінній діяльності розплідника «FROM THE WORLD OF DRAGONS», що повністю відповідає положенням та вимогам Кодексу етики, Статуту КСУ, згідно з якими до функцій органу належить контроль за дотриманням правил племінної роботи та забезпечення законності у сфері кінології. Дії відповідача були спрямованими на захист законних прав та інтересів у сфері племінної діяльності, а також на дотримання етичних і професійних стандартів. Відповідач ні в якому разі не стверджував факт порушення, а звернувся до спеціалізованого органу з вимогою належного розгляду ситуації.
Статтею 34 Конституції України «Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.».
Статтею 40 Конституції України «Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.».
Статтею 10 «Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод» (Європейська конвенція з прав людини, ЄКПЛ) «1. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.».
Статтею 7 Закону України «Про інформацію», а саме:
п.1 «Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації»;
п. 2 «Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом».
Таким чином, судом дійшов до висновку, що позивач не надав жодних доказів того, що відповідач володів інформацією, яка має статус конфіденційної, або що він поширював відомості, які становлять таємницю приватної власності чи банківську інформацію.
Додана до позову копія колективного звернення до КСУ є фактично скаргою, яку мала б розглянути Конфліктно-правова комісія та Президія КСУ, проте розгляд скарги не був завершений, оскільки позивачка відмовилася від членства в КСУ.
У Постанові Пленуму ВСУ від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено наступне: «…16. Відповідно до статті 40 Конституції України (254к/96-ВР ) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції ( 254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації….».
Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 р. у справі №922/3582/19).
Суд зауважує, що одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 р. у справі №902/761/18).
Згідно положень частини першої статті 100 Цивільного процесуального кодексу України інформація, що розміщена на веб-сайтах (сторінках) належить до електронних доказів, проте, суд звертає увагу, що стороною позивача не здійснено процесуальну фіксацію та не надано докази поширення саме відповідачами відповідної інформації в мережі Інтернет.
Суд вважає, що у даній справі позивачем не доведено факту поширення саме відповідачем інформації щодо позивача шляхом висвітлення такої інформації в мережі Інтернет.
Також позивачем не доведено порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача, що завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не доведено поширення відповідачами недостовірної інформації стосовно позивача та внаслідок цього порушено особисті немайнові права позивача, відсутній і юридичний склад дифамаційного правопорушення, що у свою чергу є підставою для відмови в позові в частині захисту честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання розповсюдженої інформації недостовірною.
Відтак, зважаючи на викладені обставини, позовна заява  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Кінологічна спілка України», ОСОБА_3 , про захист честі і гідності та ділової репутації є такою, що не підлягає задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при поданні позову до суду, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Кінологічна спілка України», ОСОБА_3 , про захист честі і гідності та ділової репутації - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
-позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 ;
-відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_3 ;
-третя особа - Всеукраїнська Громадська організація «Кінологічна Спілка України», місцезнаходження: 01004, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 3, код ЄДРПОУ 02752773;
- третя особа - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - в матеріалах справи відсутній.

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ