Справа № 545/555/26
Провадження № 1-кп/545/327/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2026 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
психолога ОСОБА_9 ,
представника ювенальної поліції - ОСОБА_10 ,
представника служби у справах дітей - ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Просяно Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою неповною освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Приблизно на початку листопада місяця (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в с. Божківське, Полтавського району, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зв`язався в мобільному застосунку «Telegram» з невстановленою під час досудового розслідування особою, ім`я якої невідомо, останній зареєстрований у месенджері під нікнеймом « ОСОБА_12 », який запропонував ОСОБА_5 здійснити підпал автомобіля, схожого на джип за грошову винагороду. На вказану пропозицію ОСОБА_5 погодився.
Вступивши із зазначеною невстановленою, під час досудового розслідування, особою (організатором) у попередню змову, реалізуючи спільний злочинний умисел на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, виконуючи роль виконавця, ОСОБА_5 прийняв рішення за вказівками, наданими в ході діалогу із невстановленою під час досудового розслідування особою - з користувачем «ІНФОРМАЦІЯ_12», здійснити пошук та подальше пошкодження автомобіля шляхом підпалу.
Так, 04.12.2025 близько 17 год 20 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_5 , з корисливих мотивів стосовно ОСОБА_8 , виник умисел на пошкодження майна шляхом підпалу, а саме автомобіля марки «Hyundai» моделі «Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який перебував на стоянці за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_8 . 
Після чого, в приміщенні своєї господарської будівлі, розташованої за його адресою проживання, а саме: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , взяв запальничку та поліетиленову пляшку об`ємом 1,5 літрів, яка була заповнена сумішшю бензину та моторної оливи, та пішов до місця стоянки автомобіля марки «Hyundai» моделі «Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, за адресою: с. Божкове, Полтавського району вул. Заводська, 1. 
У подальшому, того ж дня, близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, прийшов на територію стоянки автомобіля марки «Hyundai» моделі «Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_8 , підійшов до автомобіля, і діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою пошкодження чужого майна загально небезпечним способом - шляхом підпалу, використавши заздалегідь пристосовану для підпалу ємність із легкозаймистою речовиною, а саме: бензином, облив передню частину автомобіля. Після цього, ОСОБА_5 дістав з кишені запальничку, за допомогою якої, підпалив передню частину автомобіля, чим спричинив підпал.
При цьому, ОСОБА_5 в момент підпалу фіксував свої дії шляхом відеозйомки на мобільний телефон останнього марки «Орро A38» IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з номером абонента мережі МТС НОМЕР_4 . 
Внаслідок пожежі пошкоджено лакофарбове покриття легкового автомобіля марки «Hyundai» моделі «Tucson» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, знищено відсік двигуна автомобіля. 
Після вчинених дій, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав ОСОБА_13 матеріальних збитків.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України - умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
12.02.2026 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 і обвинуваченим ОСОБА_5 за участю його законного представника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , укладена угода про визнання винуватості.
За умовами угоди ОСОБА_5 згідно вимог ст. 472 КПК України зобов`язався:
- беззастережно визнати свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.194 КК України;
- надавати правдиві покази під час судового розгляду кримінального провадження та сприяти у встановленні судом обставин вчинення інкримінованого злочину;
- прийняти узгоджене покарання та дати згоду на його призначення;
- прийняти наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.
При укладенні даної угоди прокурором враховані такі обставини :
- відсутність обставин, що обтяжують покарання;
- щире каяття та активне сприяння ОСОБА_5 під час досудового розслідування у розкритті злочину, без якого повне встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення були б ускладнені;
- добровільне перерахування коштів підозрюваним ОСОБА_5 на потреби ЗСУ у розмірі 15 тисяч гривень;
- добровільне відшкодування завданого збитку;
- вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім;
- відсутність тяжких наслідків злочину, стихійний та несистемний характер злочинної діяльності;
- економія бюджетних коштів на витрати пов`язані з кримінальним провадженням;
- участь підозрюваного ОСОБА_5 у програмі відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними у вчиненні кримінального правопорушення, за результатами якої укладено угоду з потерпілою стороною.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 194 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч.2 ст.59-1 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:
1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією);
2) корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та якщо інформація щодо вчинення такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами, і за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані);
2-1) корупційних кримінальних проступків, нетяжких або тяжких корупційних злочинів, а також кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, у разі відсутності ознак вчинення цих кримінальних правопорушень у співучасті, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, і за умови повного відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо таких збитків або шкоди було завдано);
3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та за вимогами п.1 ч.4 ст. 469 КПК України передбачено можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, щодо тяжких злочинів.
Встановлено, що укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону.
Також встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому злочину, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння за ч.2 ст. 194 КК України та пояснив про фактичні обставини скоєного ним злочину.
Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні надала згоду на затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні. Вказала, що обвинувачений відшкодував спричинену шкоду, вибачила йому. 
Представник ювенальної превенції та служби у справах дітей проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечували.
10.02.2026 між неповнолітнім ОСОБА_5 , за участю його законного представника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , та потерпілою ОСОБА_8 , укладено угоду за результатами медіації 28.01.2026 року у межах програми відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними, обвинуваченими у вчиненні кримінального правопорушення, згідно якої неповнолітній ОСОБА_5 взяв на себе відповідальність за наслідки кримінального правопорушення, пояснив причини вчиненого, вибачився перед потерпілою, а потерпіла прийняла вибачення неповнолітнього, неповнолітній ОСОБА_5 примирився з потерпілою ОСОБА_8 . Потерпілій ОСОБА_8 майнова шкода відшкодована в повному обсязі до початку процедури медіації
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчинені злочину, будучи неповнолітнім, суд враховує, що при здійсненні кримінального провадження щодо неповнолітніх необхідно забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвецією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини, запроваджуючи їх положення у вітчизняну правозастосовну практику.
Відповідно до ст.37 Конвенції ООН про права дитини тюремне ув`язнення дитини використовується лише як крайній захід.
Крім того, суд повинен ухвалювати судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст.3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК. При цьому суд при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи зобов`язаний суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне правопорушення. Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.
Згідно з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю скоєного кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, відшкодування спричиненої потерпілому матеріальної шкоди в добровільному порядку, а також той факт, що обвинувачений з власної ініціативи перерахував кошти в розмірі 15000 грн на користь ЗСУ), відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відсутність тяжких наслідків злочину, стихійний та несистемний характер злочинної діяльності, примирення потерпілого з обвинуваченим та укладення між ними за результатами медіації у межах програми відновного правосуддя угоди), з урахуванням особи обвинуваченого, який вчинив злочин вперше будучи неповнолітнім, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації, на момент вчинення злочину на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, до складу його сім`ї входить лише мати, батько участі у вихованні дитини не бере, характеризується виключно позитивно, суд вважає за необхідне та доцільне відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України визначити ОСОБА_5 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 194 КК України, у виді пробаційного нагляду.
Відповідно до ст.101 КК України пробаційний нагляд застосовується до неповнолітніх відповідно до статті 59-1 цього Кодексу. Пробаційний нагляд стосовно неповнолітніх призначається на строк від одного до двох років.
Відповідно до ч.1 ст.59-1КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч.2 ст.59-1 КК України, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч.1 ст.49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Таким чином, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 12.02.2026 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 і обвинуваченим ОСОБА_5 за участю його законного представника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 194 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч.2 ст.59-1 КК України.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.373,374,475 КПК України суд, -

З А С У Д И В:

Угоду від 12.02.2026 року по кримінальному провадженню про визнання винуватості, укладену між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 і обвинуваченим ОСОБА_5 за участю законного представника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , - затвердити.
Визнати  ОСОБА_5  винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, та із застосуванням ст.ст.69, 101 КК України призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на  ОСОБА_5  такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений на майно відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Полтави від 10.12.2025 року зняти після набрання вироком суду законної сили.
Речові докази по справі: 
спортивні штани чорного кольору, балаклаву чорного кольору, курточку чорного кольору, пара рукавиць чорного кольору, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , вважати повернутими після вступу вироку суду в законну силу;
мобільний телефон торгівельної марки «OPPO» моделі А38, повернути власнику після вступу вироку суду в законну силу,
зразок паливно-мастильного матеріалу у пластиковій пляшці з мотоциклу «Enduro», паперовий зошит з ручкою, знищити у встановлений законом спосіб після вступу вироку суду в законну силу.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор відповідно має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя:	  	ОСОБА_1