Слобідський районний суд міста Харкова 

Номер провадження 1-кп/641/301/2026 	Справа № 641/4543/23 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року  
Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023170020001240 від 17.06.2023 за обвинуваченням: 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, на момент вчинення кримінального правопорушення обіймаючого посаду навідника-оператора 2-го взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді навідника-оператора 2-го взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01 березня 2023 року, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу по закінченню лікування в медичній службі військової частини НОМЕР_1 НГУ, та перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 НГУ, що тимчасово розташовувалася у міжнародному аеропорту Харків, за адресою: АДРЕСА_2 , по 05 квітня 2023 року, в умовах воєнного стану, знаходився постійно за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , проводивши час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 15 липня 2022 року він пішов служити добровольцем до військової частини НОМЕР_1 , спецпідготовку не проходив, спеціалізації в нього не має, він є бойовим солдатом, а не паперовим. Його військова частина НОМЕР_1 розташовувалась за адресою: АДРЕСА_3 . На кожній із позицій в нього були різні командири, присягу він давав, однак про військові обов`язки йому ніхто роз`яснював. Виконуючи бойове завдання у складі групи в січні 2023 року в місті Бахмуті, позиція в районі школи, він отримав поранення, після якого лікувався в різних місцях, спочатку в м. Дружківка, потім інші шпиталі, останнім був шпиталь військових ветеранів в м. Бердічев Житомирської області, з якого його вигнали, запропонувавши долікуватися самостійно. Після шпиталю він поїхав додому долікувати руку. Направлення на ВЛК він не отримував, усі дослідження та лікування він проходив за власний рахунок, шви також знав сам за допомогою товариша. Своєму керівництві він не повідомляв про своє місце знаходження, в тому числі у зв`язку із відсутністю в нього контактних номерів телефонів. Після того, як він полікував руку, він добровільно повернувся до військової частини та надав усі наявні в нього медичні документи. В медичній частині він відмічався, а потім поїхав до військової частини НОМЕР_1 , яка на той час розташовувалась в аеропорту місті Харкова. Його батальйон був розформований, його перевели до 6-го батальйону та відправили на позицію в с. Червоне, де він проходив військову службу на позиціях, звідки його і забрали в ДБР. І лише в суді при обранні запобіжного заходу він дізнався про те, що звинувачується у СЗЧ. Самостійно він ВЛК не проходив, де він був у період з 01.03.2023 по 05.04.2023 він не пам`ятає, вказував, що десь ремонтувався. ОСОБА_6 зазначав, що під час служби без дозволу командирів він не покадив розташування військової частини.
Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні не визнав своєї вини, його винуватість у вчинені інкримінуємого йому кримінального правопорушення (злочину) повністю знайшла своє підтвердження сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні, а саме:
- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що він знає обвинуваченого з жовтня 2022 року, вони є побратимами, служили разом в роті оперативного призначення на БТР, разом виконували бойові завдання спочатку у ОСОБА_8 , а потім вже у ОСОБА_9 , де свідок знаходився у період з 03.01.2023 по 20.03.2023. У лютому 2023 року ОСОБА_6 отримав поранення в руку, коли перебував на позиції біля школи, проходив лікування, однак в яких саме медичних закладах, свідок не знає. В березні 2023 року, коли свідка вивели з міста Бахмута та повернули у розташування військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вже перебуває у підрозділі в аеропорту Харків. Свідок зазначає, що в його підрозділі не було інформації, що ОСОБА_6 перебуває у СЗЧ, у останнього не було зальотів по службі. Чи вчасно ОСОБА_6 повернувся з лікування свідок не пам`ятає, оскільки в нього були контузії, однак ОСОБА_6 був у підрозділі. Свідок не пам`ятає, які покази він давав у ДБР. В частині ОСОБА_6 продовжував виконувати завдання, а в квітні 2023 року його перевели до 6 батальйону, оскільки в нього погано працювала рука. В травні 2023 року свідка була направлено у контрнаступ і більше свідок ОСОБА_6 не бачив, може надати лише позитивну характеристику. Свідок пам`ятає, що проходили службові розслідування, його опитували, однак він не пам`ятає, з яких саме підстав, що він підписував свідок теж вже не пам`ятає. Не пам`ятає свідок і про те, чи проводила ОСОБА_10 службове розслідування відносно ОСОБА_6 . Із ОСОБА_6 свідок зустрівся лише в приміщенні ДБР і він нього ж дізнався про СЗЧ, однак жодних пояснень він ОСОБА_6 з цього приводу він не почув;
- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що із ОСОБА_6 він знайомий, оскільки вони разом служили в 6-му батальйоні в Червоній Поляні, їхні ліжка стояли навпроти. В бойових діях вони не приймали участі. Із ОСОБА_6 він щільно не спілкувався, останній іноді зникав, тобто виходив до магазину, а повертався через декілька днів, зо що був наказаний. Про подію СЗЧ він дізнався лише зі слів інших осіб, йому сказали, що ОСОБА_6 не було в частині близько місяця. Він не пам`ятає, щоб у військовій частині проводилось службове розслідування. В літку 2023 року він давав покази у ДБР, його туди привезли та надали папери для підпису, він особисто нічого не писав, йому зачитали текст, який він підписав, оскільки все було вірно. Свідок зауважив, що у кожного військовослужбовця є телефон безпосереднього керівника для того, щоб попередити про затримку;
- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що вона як заступник командира роти військової частини НОМЕР_1 проводила службове розслідування, підставою якого став рапорт командира підрозділу. ОСОБА_6 мав прибути у розташування військової частини 01.03.2023, а повернувся лише 06.04.2023, жодних відпусток йому не надавалось. ОСОБА_6 давав письмові пояснення, однак жодних документів не надавав. Свідок займає посаду з 25.03.2023, ОСОБА_6 не бачила, особисто в нього пояснення не відбирала. З результатами службового розслідування вона ОСОБА_6 не ознайомлювала, при проведенні службового розслідування лише вивчала документи, результати службового розслідування передала командиру військового частини;
- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що перебуває на військовій службі, є стрілком-санітаром військової частини НОМЕР_1 . Про саму події СЗЧ він не знає, лише підписував ОСОБА_6 характеристику. Сам текст характеристики він не писав, лише підписав, хто її писав, він не знає. Він не пам`ятає, чи допитували його в якості свідка в приміщенні ДБР. Із ОСОБА_6 свідок іноді зустрічався, характеристика була позитивна. В ДБР свідка визвали через управління. Свідку не відомо, чи проходив ОСОБА_6 лікування, лише в ДБР йому стало відомо, що ОСОБА_6 , не своєчасно повернувся до розташування військової частини;
- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , яка повідомила, що є санітарним інструктором 1 роти 2 батальйону військової частини НОМЕР_1 . Їй відомо, що після поранення ОСОБА_6 лікувався в різних лікарнях, а закінчив лікування у медичному пункті військової частини. ОСОБА_6 перебував у шпиталі військових ветеранів, виписаний за порушення режиму – алкогольне сп`яніння. Поранення отримав у місті Бахмут, 14.01.2023 йому було надано першочергову медичну допомогу, з 02.02.2023 по 22.02.2023 лікувався у шпиталі ветеранів війни. 25.02.2023 прибув до військової частини НОМЕР_1 , перебував на стаціонарному лікуванні у медичному пункті за адресою: АДРЕСА_3 , до 28.02.2023, був виписаний та 01.03.2023 мав прибути у розташування батальйону в аеропорту Харків, за адресою: АДРЕСА_2 . Однак у розташування батальйону ОСОБА_6 01.03.2023 не приїхав, на виклики не відповідав, до 06.04.2023 ОСОБА_6 з його слів перебував вдома, лікувався, жодних документів не надав, з його слів в нього не було контактних номерів телефонів. Свідок зауважує, що всім військовослужбовцям роз`яснюється, що після лікування вони повинні прибути до військової частини. Свідок зазначає, що пояснення в ДБР вона надавала, давала пояснення і характеристику під час службового розслідування, яке проводилось ОСОБА_10 ;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.07.2022 за № 191, згідно якого ОСОБА_6 , стрільця 2-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) (ВОС-100915П), який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.07.2022 за № 193, згідно якого солдата ОСОБА_6 належить вважати таким, що приступив до виконання обов`язків з 17 липня 2022 року за посадою старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 2-го батальйону оперативного призначення (ВОС-101837П);
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 27.08.2022 за № 237, згідно якого старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 2-го батальйону оперативного призначення солдата ОСОБА_6 , належить вважати таким, що вибув у додаткову відпустку за сімейними обставинами з 27.08.2022 по 02.09.2022 без виїзду з міста Харкова;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05.09.2022 за № 246, згідно якого старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 2-го батальйону оперативного призначення солдата ОСОБА_6 належить вважати таким, що прибув із додаткової відпустки за сімейними обставинами 02 вересня 2022 року;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 01.01.2023 за № 1, згідно якого солдата ОСОБА_6 належить вважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою навідника-оператора 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ВОС-124282П) з 01.01.2023;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.01.2023 за № 4, згідно якого солдата ОСОБА_6 , навідника-оператора 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення, належить вважати таким, що вибув у службове відрядження з 03.01.2023;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 20.04.2023 за № 127, згідно якого старшого солдата ОСОБА_6 належить вважати таким, що приступив до виконання обов`язків з 20.04.2023 за посадою старшого механіка-водія 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 6–го батальйону оперативного призначення (ВОС-124791П);
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.05.2023 за № 148, згідно якого старшого солдата ОСОБА_6 виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку із неприбуттям на службу після лікування з 01 березня 2023 року;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.05.2023 за № 149, згідно якого старшого солдата ОСОБА_6 06 квітня 2023 року належить вважати таким, що прибув після самовільного залишення військової частини, із зарахуванням на всі види забезпечення, оскільки останній 01 березня 2023 року самовільно залишив військову частину;
- даними відповіді т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_14 від 29.06.2023 за № 40/17/9/2-4725, з якої вбачається, що 06 квітня 2023 року під час перевірки хворих було виявлено, що навідник-оператор 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення ОСОБА_6 після закінчення лікування у медичному пункті бригади АДРЕСА_3 , 01 березня 2023 року мав повернутися до місця розташування підрозділу Аеропорт м. Харків;
- даними службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_6 , розпочатого 12.04.2023 та закінченого 12.05.2023, яке проводилось заступником командира 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_15 , згідно висновків якого запропоновано вважати підтвердженим факт самовільного залишення місця несення служби навідником-оператором 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення солдатом ОСОБА_6 , що виразилось у несвоєчасному прибуттю після лікування до місця постійної дислокації підрозділу (міжнародний аеропорт «Харків») та його відсутності на службі без поважних причин в період з 01.03.2023 по 06.04.2023. Крім того, в діях солдата ОСОБА_6 , вбачається ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Підставою для проведення службового розслідування став рапорт командира 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення капітана ОСОБА_16 про те, що 06.04.2023 під час перевірки хворих було виявлено, що солдат ОСОБА_6 після закінчення лікування у медичному пункті бригади ( АДРЕСА_3 ), 01 березня 2023 року мав повернутися до місця розташування підрозділу – Міжнародний аеропорт м. Харків. Під час службового розслідування було опитано ОСОБА_16 , командира 1–ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення, солдата ОСОБА_17 , кулеметника 2-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення, солдата ОСОБА_6 , навідника-оператора 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення. Також було досліджено витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2023 за № 143, згідно якого солдат ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення з 14.01.2023 п0 28.02.2023 в КНП «Міська невідкладна медична допомога» Кам`янської міської ради, в КП «Лікарня № 1» Житомирської міської ради, в КНП «Госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради. Згідно медичної характеристики та довідки від 28.02.2023 у період з 25.02.2023 по 28.02.2023 солдат ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 та повинен був повернутися до місця постійної дислокації підрозділу – Міжнародний аеропорт «Харків» 01 березня 2023 року.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).
Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів, визначені ст. 84 КПК України, які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України.
Так, відповідно до медичної характеристики солдат ОСОБА_6 14.01.2023 отримав поранення та був доставлений до ЛСБ Дружківка, діагноз: ВОСП м`яких тканин с/З лівого плеча з дефектом м`яких тканин; 15.01.2023 – 23.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП КМР «МЛШМД», діагноз: МВТ )14.01.2023) вогнепальне осколкове наскрізне поранення н/3 лівого плеча, після травматична нейропатія ліктьового нерва зліва; 24.01.2023-02.02.2023 стаціонарне лікування в КП «Лікарня № 1» ЖМР, діагноз: МВТ (14.01.2023), вогнепальне осколкове поранення лівого плеча; 02.02.2023 – 22.02.2023 стаціонарне лікування в КНП «ГВВ» ЖОР, діагноз: МВТ (14.01.2023), вогнепальне осколкове поранення лівого плеча, повільногранулююча рана н/3 лівого плеча, перелом 9-х ребер з обох сторін в процесі консолідації, післятравматична нейропатія ліктьового нерва зліва, алкогольне сп`яніння; 25.02.2023 – 28.02.2023 стаціонарне лікування в МП бригади м. Харків, діагноз: стан після МВТ (14.01.2023), вогнепальне осколкове поранення лівого плеча, повільногранулююча рана н/3 лівого плеча.
Надані обвинуваченим ОСОБА_6 медичні документи, а саме медичний висновок Евіва, згідно якого ОСОБА_6 перебував на медичному огляді 15.03.2023 із діагнозом гострий риносинусит, а також консультативний висновок ТОВ «Медичний центр Панацея ХХІ», згідно якого ОСОБА_6 07.03.2023 перебував на прийомі у лікаря ревматолога із діагнозом, реактивний артрит, призначено лабораторне обстеження та лікування; 03.04.2023 було проведено повторний огляд ОСОБА_6 , призначено лікування, свідчать лише про те, що ОСОБА_6 самостійно, на власний розсуд, без належного направлення відвідував медичних спеціалістів у той період, в якій він мав перебувати у розташуванні своєї військової частини.
Жодних медичних документів на підтвердження наявності поважних причин для несвоєчасного прибуття на службу ОСОБА_6 не надано.
Будь-яких інших поважних причин несвоєчасного прибуття ОСОБА_6 на службу судом не встановлено та стороною захисту не надано. 
Не визнання вини обвинуваченим і відповідно доводи захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого, на думку суду, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження обвинуваченого повністю спростовуються об`єктивними відомостями, дослідженими судом в судовому засіданні за участю сторін, вина обвинуваченого підтверджується як прямими доказами: висновками службового розслідування, так і непрямими доказами, якими є показання свідків тощо. 
Доводи захисника обвинуваченого про визнання неналежними письмових доказів, в тому числі і висновків службового розслідування з мотивів надання суду лише належним чином їх завірених копій, не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства, оскільки надані суду письмові докази належним чином завірені, прошиті та скріплені печаткою військової частини. 
Суд звертає увагу, що згідно з положеннями ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з Кримінальним процесуальним кодексом України кожна сторона має довести обґрунтованість своїх тверджень. Сторона захисту повинна була надати суду об`єктивні докази, які б підтвердили цю версію. Суд не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях, особливо якщо вони суперечать фактичним даним, зафіксованим у матеріалах справи. Перевіряючи матеріали, суд не знайшов жодних документів чи свідчень, які б перетворювали цю гіпотезу на факт.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлені під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Так, стороною обвинувачення надано суду безспірні докази, зібрані під час досудового розслідування, які судом визнані допустимими та належними, що в сукупності дають підстави для визнання особи винною саме у пред`явленому обвинуваченні. Позицію сторони захисту щодо неналежності письмових доказів суд оцінює критично.
Проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в межах висунутого обвинувачення доведеною та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.
Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває, має позитивну характеристику з місця мешкання, а також негативну характеристику за місцем служби.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до положень ст. 66 КК України, відсутні.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для його виправлення, а також попередження вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді застави.
Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 30.06.2023 з 30 червня 2023 року по 06 липня 2023 року – день звільнення з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язку із внесенням застави із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України – відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Доля речових доказів вирішуються в порядку ст. 100 КПК України, речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про залученню експерта. Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 342, 350, 373, 374, 472, 475 КПК України, суд,- 
У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня виконання вироку суду.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді застави.
Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 30.06.2023 з 30 червня 2023 року по 06 липня 2023 року – день звільнення з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язку із внесенням застави із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Після набрання вироком законної сили грошові кошти в розмірі 161040,00 грн. (сто шістдесят одну тисячу сорок гривен 00 коп), внесені на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області заставодавецем ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 30.06.2023 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , повернути заставодавцю ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Слобідський районний суд міста Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. 
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя -   	ОСОБА_1