ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2026 р. справа № 300/2521/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані мною додаткових оплачуваних відпусток як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів; невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2026 рік у кількості 14 календарних днів, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області внести зміни до наказу № 92 о/с від 27.02.2026 року, а саме включити невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ним додаткових оплачуваних відпусток як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів; невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2026 рік у кількості 14 календарних днів, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані мною додаткових оплачуваних відпусток як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів; невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2026 рік у кількості 14 календарних днів, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
13.05.2026 року від Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2026 року, в задоволенні заяви відповідача відмовлено.
08.06.2026 року від Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки грошовою компенсацією. Просить відмовити у задоволенні позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
ОСОБА_1 , 23.01.2002 року відповідно до наказу № 30/с прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.
06.11.2015 року відповідно до наказу УМВС № 603 звільнений органів внутрішніх справ і відповідно до наказу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області 07.11.2015 року прийнятий на службу в Національну поліцію України в Івано-Франківській області.
Відповідно до вимог ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» позивач звільнений зі служби в поліції. Підстава звільнення - рапорт позивача. 
З даного приводу позивачу надано наказ №92 о/с від 27 лютого 2026 року.
Позивач зазначає, що у наказі не враховані не відбуті ним додаткові відпустки в кількості по 14 днів, які він не використав як учасник бойових дій за періоди: 2017, 2018, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025, 2026 років і як наслідок йому не нараховано та не виплачено грошову компенсацію, не зважаючи на те, що відповідно до рішення №8/1/IX/2 від 23.12.2016 року йому надано статус учасника бойових дій.
Крім того, статус учасника бойових дій підтверджується довідкою № A-5040 від 01.08.2016 року та посвідченням серії НОМЕР_1 .
Із врахуванням вище викладеного 13.03.2026 року позивач звернувся відповідним листом до ГУНП в Івано-Франківській області.
08.04.2026 року із ГУНП в Івано-Франківській області позивачу надійшов лист № 69658-2026 про те, що додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу ІІІ "Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності" Закону України "Про відпустки", тому вона не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки»
- відпустка учасникам бойових дій є додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати і до переліку щорічних відпусток не входить, тому не підпадає під дію статті 24 Закону України «Про відпустки».
Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем. Тобто законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) грошовою компенсацією. Компенсація за невикористану додаткову відпустку учасникам бойових дій і тому при звільненні компенсація позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам.
Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст. 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (ст. 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст.16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст. 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст. 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (ст. 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1ст. 24 Закону №504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України.
Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону №580-VIII).
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1 - 4 ст. 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону №580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Частинами 1 та 2 ст. 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260).
Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.ч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України і Закону №504/96-ВР.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР і ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічні висновки висловлено Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24.06.2021 у справі №520/8054/2020.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Як передбачено п. 12 ст. 12 цього Закону учасникам бойових дій надаються право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Отже, виходячи з положень Закону № 3551-ХІІ, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.
Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).
Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, який затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
Таким чином, спірні правовідносини стосовно отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч. 1 ст. 12 Закону №3551-XII, припиняється.
Разом із тим, суд зазначає, що норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції та володіла статусом учасника бойових дій, судом також враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №200/1175/20-а.
Зокрема, Касаційний суд зазначив що, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої законом України "Про відпустки" і статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
А тому, суд доходить висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористаної додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2018 роки та за 2021-2026 роки.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані мною додаткових оплачуваних відпусток як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів; невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2026 рік у кількості 14 календарних днів, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області внести зміни до наказу № 92 о/с від 27.02.2026 року, а саме включити невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ним додаткових оплачуваних відпусток як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів; невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2026 рік у кількості 14 календарних днів, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Шумей М.В.