ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2026	Справа № 910/1175/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом Приватного акціонерного товариства «НЕО ВІТА» 
до Київської міської ради 
про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,

Представники сторін: 
від позивача: Адаманов А.Д., 
від відповідача: Перепелицін К.М.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «НЕО ВІТА» до Київської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди (договору) про поновлення на той самий строк - 10 років (з 06.11.2025 до 06.11.2035) і на тих самих умовах Договору оренди земельної ділянки від 06.11.2015, укладеного між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА», щодо земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:63:127:000 у наведеній в позові редакції.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, як орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних відносин та укладення договору оренди на новий строк, тоді як відмова відповідача продовжити дані правовідносини порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1175/26, підготовче засідання призначено на 04.03.2026. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень; позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив. 
03.03.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із вимогою про поновлення пропущеного процесуального строку на його подання. 
04.03.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду. 
В підготовче засідання 04.03.2026 з`явилися представники сторін. 
Суд, розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача та заперечення представника позивача щодо задоволення даного клопотання, дійшов висновку визнати поважними причини пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позовну заяву, поновити пропущений процесуальний строк та долучити відзив до матеріалів справи. У зв`язку із зазначеним, клопотання позивача про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду суд залишив без задоволення, про що постановив ухвалу без оформлення окремого документу. 
В підготовчому засіданні 04.03.2026 суд постановив відкласти підготовче засідання на 06.04.2026, встановивши позивачу строк для подання відповіді на відзив. 
17.03.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 
В підготовче засідання 06.04.2026 з`явилися представники сторін. 
З`ясувавши у представників сторін чи подано ними усі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень, з огляду на відсутність будь-яких не розглянутих заяв/клопотань, враховуючи здійснення судом усіх необхідних та достатніх дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 13.05.2026.
В судове засідання 13.05.2026 з`явилися представники сторін, які надали суду усні пояснення/заперечення щодо позовних вимог. 
Так, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог. 
В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 13.05.2026 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
06.11.2015 між Київською міською радою (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 891 (надалі - Договір оренди). 
Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору оренди, орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 01.10.2015 № 65/1968 передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, яка належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва. 
Об`єктом оренди згідно з п. 2.1. Договору оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками: 
- місце розташування: просп. Возз`єднання, 19 у Дніпровському районі м. Києва;
- розмір - 5,4164 га;
- цільове призначення: для будівництва житлово-офісного торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціального та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами; 
- кадастровий номер: 8000000000:63:127:0111 (надалі - Земельна ділянка).
Згідно з п. 3.1. Договору оренди цей Договір укладено на 10 (десять) років. 
За умовами п. 6.1. Договору оренди, Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди за цим Договором, передається в оренду у придатному для її використання стані та вважається переданою орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди.
Право на оренду Земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (п. 6.2. Договору оренди). 
Як вбачається із наданого позивачем Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06.11.2015 № 47138178, у день укладення Договору оренди (06.11.2015) проведено державну реєстрацію права оренди Земельної ділянки за Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА».
В подальшому, на підставі рішення Київської міської ради від 22.04.2021 № 940/981 у Договір оренди було внесено зміни в частині визначення об`єкта оренди, яким стала нова земельна ділянка, утворена в результаті поділу Земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:63:127:0111, з такими характеристиками: 
- кадастровий номер: 8000000000:63:127:0020;
- місце розташування: проспект Соборності, 19 у Дніпровському районі міста Києва;
- цільове призначення: 03.15. Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; 
- категорія земель: землі житлової та громадської забудови;
- вид використання: для будівництва житлово-офісного торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціального та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами;
- розмір (площа) 5,3300 га. 
Відповідно до п. 8.3. Договору оренди (в редакції договору про внесення змін від 07.09.2021) передбачено, що орендар має переважне право перед іншими особами після закінчення строку, на який було укладено цей договір, при умові належного виконання обов`язків відповідно до умов цього Договору, на укладення Договору на новий строк. 
Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п. 11.3. Договору оренди). 
Відповідно до п. 11.7. Договору оренди (в редакції договору про внесення змін від 07.09.2021) визначено, що якщо орендар, що належно виконував обов`язки за умовами Договору, має намір скористатися переважним правом на укладення Договору на новий строк, він зобов`язаний письмово повідомити про це орендодавця не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку його дії та сплачувати орендну плату за період від дня закінчення дії Договору до дня укладення його на новий строк у порядку та у розмірах, встановлених цим Договором. У разі укладення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. 
Як вказує позивач, після укладення Договору оренди він здійснював на орендованій Земельній ділянці будівництво багатоповерхових житлових будинків відповідно до проєкту житлово-офісного торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціального та торговельного призначення, з підземним та надземним паркінгами.
На підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 01.11.2018 Державна архітектурно-будівельна інспекція України своїм сертифікатом серії ІУ № 163183412003 від 07.12.2018 засвідчила відповідність збудованих позивачем об`єктів проєктній документації та засвідчила їхню готовність до експлуатації. 
10.01.2019 Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація своїм розпорядженням № 16 присвоїла новозбудованим позивачем об`єктам нерухомого майна адресу - м. Київ, вул. Соборності, 17. 
Так, позивач зазначає, що наразі більша частина орендованої Земельної ділянки забудована, однак, у зв`язку з введенням воєнного стану позивачу не вдалося повністю завершити будівництво та ввести в експлуатацію всі заплановані об`єкти нерухомого майна у строк, визначений Договором оренди. 
24.10.2025 позивач звернувся до Київської міської ради із листом-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки, у якому відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» просив укласти Договір оренди на новий строк (поновити договір оренди земельної ділянки). 
Листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.10.2025 № 057-13862 позивача було повідомлено, що оскільки термін дії Договору оренди встановлено до 06.11.2025, а позивач звернувся із листом-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки 24.10.2025, що суперечить вимогам ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відтак, Приватне акціонерне товариство «НЕО ВІТА» втратило переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), а оформлення права користування Земельною ділянкою має відбуватись згідно з вимогами статей 116, 124 Земельного кодексу України. 
За доводами позивача, ним було пропущено строк звернення із листом-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки з поважних та об`єктивно незалежних від позивача обставин. Зокрема, позивач вказував, у період, коли відповідно до умов Договору оренди та вимог Закону України «Про оренду землі» мав здійснити відповідні дії щодо поновлення договору оренди, він перебував в умовах істотного кадрового дефіциту, спричиненого воєнним станом та мобілізацією ключових працівників, зокрема, фахівця, відповідального за підготовку та супровід договірної документації, а згодом і генерального директора, уповноваженого на прийняття управлінських рішень. При цьому, позивач стверджує про те, що він володіє нерухомим майном, розташованим на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:63:127:0020 та має намір продовжувати здійснювати будівництво об`єктів нерухомого майна на вказаній ділянці відповідно до проєкту житлово-офісного торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціального та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами, що має важливе значення для розвитку інфраструктури м. Києва. Також позивач продовжує сплачувати плату за землекористування. 
Відтак, враховуючи наведені обставини, позивач звернувся із даним позовом до суду про визнання укладеною між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА» додаткової угоди (договору) про поновлення на той самий строк - 10 років (з 06.11.2025 до 06.11.2035) і на тих самих умовах Договору оренди земельної ділянки у редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви, вказавши, що відмова відповідача у поновленні Договору оренди порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності. 
Відповідач заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на пропуск позивачем визначеного п. 11.7. Договору оренди строку для повідомлення орендодавця про намір продовжити дію такого договору та, відповідно, втрату переважного права на поновлення договору. Крім того, відповідач зазначив, що зміст проєкту додаткової угоди позивача не відповідає приписам абзацу 3 розділу ІХ «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону України № 340-ХІ від 05.12.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а також передбачає внесення змін до істотних умов.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок та умови набуття права користування земельною ділянкою на умовах оренди встановлено Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі», стаття 1 якого визначає, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі термінове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та інших видів діяльності.
За змістом ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
За змістом ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 цього Закону передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди (ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з п. 3.1. Договору оренди цей Договір було укладено на 10 (десять) років.
За умовами п. 14.1. Договору оренди, цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення. 
Як встановлено судом, Договір оренди посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстровано в реєстрі за № 891 - 06.11.2015. Відповідно, строк дії Договору оренди закінчувався 05.11.2025.
За змістом ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
З 16.01.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (а відповідні положення пункту 8 цього Закону з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України «Про оренду землі», що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції.
Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній до 16.07.2020, мала назву «Поновлення договору оренди землі» та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).
Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» було визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).
При цьому частиною шостої вказаної статті було передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» істотно змінив редакцію статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Згідно з ч. 2 ст. 126-1 Земельного кодексу України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
З наведеного вбачається, що зміст поняття «поновлення договору оренди», про яке йдеться в абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» базується саме на положеннях статті 126-1 Земельного кодексу України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
При цьому відповідно до абзацу 4 розділу «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній до 16.07.2020, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Тому поняття «поновлення договору оренди», про яке йдеться в абзаці 4 розділу «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» та поняття «поновлення договору оренди», яке містилось у Законі України «Про оренду землі» у попередній редакції, є змістовно різними.
Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 розділу «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі». Натомість, за загальним правилом дії законів у часі, застосуванню підлягає стаття 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять.
Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм права викладено у постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 906/1314/21. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 910/1235/22, від 15.05.2024 у справі № 909/694/23, від 06.08.2024 у справі № 912/300/23, у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 918/456/24, а також у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 910/14933/22.
У даній справі позивач звернуся із позовом, в якому просив визнати укладеною додаткову угоду (договір) про поновлення договору оренди земельної ділянки від 06.11.2015 на той самий строк та на тих самих умовах. 
Як вбачається з матеріалів справи, на час виникнення спірних правовідносин з укладення договору оренди землі на новий строк та звернення позивача з позовом до суду, діяла нова редакція Закону України «Про оренду землі».
Так, відповідно до приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент звернення позивача із вимогою про визнання укладеною додаткової угоди) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
Крім того, відповідно до п. 11.7. Договору оренди, якщо орендар, що належно виконував обов`язки за умовами Договору, має намір скористатися переважним правом на укладення Договору на новий строк, він зобов`язаний письмово повідомити про це орендодавця не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку його дії та сплачувати орендну плату за період від дня закінчення дії Договору до дня укладення його на новий строк у порядку та у розмірах, встановлених цим Договором. У разі укладення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 313/350/16-ц, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, а також у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 915/1003/20, від 03.11.2021 у справі № 910/7864/20, від 30.11.2021 у справі № 910/15776/20, від 21.09.2022 у справі № 926/2720/21, сформульовано правові висновки, які у своїй сукупності відображають послідовний підхід Верховного Суду щодо застосування статті 33 Закону України «Про оренду землі». З аналізу наведених рішень випливає, що законодавець пов`язав реалізацію орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі з чітким дотриманням передбачених Законом і договором строків повідомлення орендодавця про намір продовжити договірні відносини.
Відповідне своєчасне повідомлення є необхідною передумовою як для виникнення у орендаря права на продовження договірних правовідносин, так і для покладення на орендодавця обов`язку розглянути таке звернення та надати відповідь у встановленому порядку. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2025 у справі № 916/3404/24.
При цьому, суд зазначає, що конструкція ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що у випадку відсутності домовленості між сторонами договору щодо такого строку та незакріплення останнього в договорі, цей строк визначено нормативно - не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Тобто, перевагу має саме договірний строк, визначений та встановлений сторонами в договорі оренди землі.
Вказана позиція про необхідність врахування саме встановленого договором оренди землі строку для повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору, а не мінімального (місячного) строку, визначеного законом, цілком узгоджується з викладеним у постановах Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 915/892/20, від 15.02.2022 у справі № 915/1434/20, від 17.01.2023 у справі № 915/1422/21.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач звернувся до Київської міської ради із листом-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки 24.10.2025. Натомість, згідно з п. 11.7. Договору оренди, орендар зобов`язаний письмово повідомити орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення Договору на новий строк не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку його дії.
Отже, за умовами п. 11.7. Договору оренди позивач мав повідомити відповідача про намір поновити Договір оренди не пізніше 06.08.2025 (тобто за три місяці до 06.11.2025), тоді як відповідне звернення відбулось із пропуском передбаченого строку, а саме за 13 календарних днів до закінчення строку дії Договору оренди. 
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач не дотримався визначених Договором оренди і статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передумов реалізації переважного права на поновлення договору, а відтак не виконав вимог, які є необхідними для продовження договірних правовідносин у порядку, передбаченому цією нормою.
При цьому, відсутність реалізації вказаних дій з боку орендаря позбавляє орендодавця можливості розглянути питання поновлення договору відповідно до процедури, передбаченої статтею 33 Закону України «Про оренду землі». 
Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладення між сторонами Договору оренди, передбачала, що сторонами у договорі має бути встановлений строк для повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди. 
Із наведених положень законодавства вбачається, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі зобов`язання будуть виконані у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається невиконаним. 
У даному випадку позивач пропустив як встановлений Договором оренди строк для повідомлення орендодавця про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди, так і встановлений законом строк для вчинення відповідних дій. Водночас, приписи законодавства не передбачають можливості поновлення саме строку на звернення до орендодавця з метою поновлення договору оренди (укладення договору оренди землі на новий строк). 
Відтак, враховуючи наведене, суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про те, що відмова відповідача від укладення договору на новий строк є порушенням принципу добросовісності та справедливості. 
При цьому, судом взято до уваги доводи позивача про знаходження на Земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, належних на праві власності позивачу, та здійснення останнім подальшого будівництва об`єктів нерухомості відповідно до проєкту житлово-офісного торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціального та торговельного призначення, з підземними та надземними паркінгами, однак суд вказує, що відсутність підстав для поновлення договору оренди землі (укладання договору оренди на новий строк) в порядку ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не може бути перешкодою для реалізації особою права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування її об`єкта, а також для оформлення відповідних договірних відносин щодо цієї ділянки.
Водночас за змістом абзацу третього розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Реалізуючи відповідні приписи, сторони договору оренди можуть викласти такі умови у письмовому вигляді шляхом зазначення про це в проєкті додаткової угоди про поновлення договору або шляхом укладення нового договору на нових погоджених сторонами умовах на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно зі статтею 122 ЗК України.
У той же час, суд зазначає, що запропонована позивачем редакція договору про поновлення договору оренди земельної ділянки суперечить положенням Закону України «Про оренду землі», зокрема, в частині відсутності умов, передбачених статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України, як це вимагається наведеним вище абзацом третім розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі». Аналогічна позиція також наведена у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 910/14933/22.
Наведене є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди (договору) про поновлення договору оренди земельної ділянки від 06.11.2015.
Водночас позивач не позбавлений права та можливості звернутися у встановленому законом порядку до Київської міської ради з пропозицією укласти новий договір оренди земельної ділянки, під час укладання якого сторони цього договору мають дійти згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, в частині розміру орендної плати, а також включити до договору умови, передбачені ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.
За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.
Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення його прав відповідачем, за захистом яких він звернувся до суду.
За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи встановлені при розгляді справи обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. 
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано: 25.05.2026. 

Суддя Т.Ю. Трофименко