ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/1509/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 
представників учасників справи:
позивача - Пустовіт Ю.Ю.,
відповідача - Підлипенський Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02 червня 2025 року (суддя Марченко О.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2026 року (колегія суддів: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про внесення змін до договору, скасування оперативно-господарської санкції та зобов`язання вчинити дії.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (далі - ТОВ "Норма Плюс") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Оператор ГТС), у якому просило суд внести зміни до договору про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування в запропонованій ним редакції, а також скасувати оперативно-господарську санкцію та повернути її на розрахунковий рахунок позивача.

1.2. Позовна заява мотивована неможливістю виконати позивачем взяті на себе зобов`язання у встановлені договором строки через наявність форс-мажорних обставин, які підтверджені сертифікатом Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати (далі - Київська ТПП), у зв`язку з чим позивачем ініційовано внесення змін до договору, шляхом укладення додаткової угоди.

1.3. Оскільки відповідачем не було погоджено внесення змін до договору, шляхом укладання додаткової угоди, в частині строку виконання зобов`язання, позивач звернувся з цим позовом до суду з метою внесення змін до договору у судовому порядку. Також позивач вважає, що відповідачем неправомірно застосована оперативно-господарська санкція відповідно до підпункту 10.12.1 пункту 10 договору у розмірі 28 417,00 грн.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

2.1. За результатами публічної закупівлі UA-2022-12-05-016887-a між Оператором ГТС як замовником та ТОВ "Норма Плюс" як підрядником укладено договір №4600007058 від 12 січня 2023 року (далі - Договір), відповідно до підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на свій ризик надати послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних і контрольних приладів (ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Красилів); склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток №1), договірною ціною (додаток №2) та графіком виконання робіт (додаток №3), які є невід`ємною частиною Договору.

2.2. Оплата за Договором проводиться в такому порядку: замовник протягом 30 календарних днів, але не раніше ніж через 20 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджуються актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт (підпункт 3.3 пункту 3 Договору).

2.3. Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 Договору підрядник зобов`язався виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладання Договору, з обов`язковим дотриманням погодженого з Оператором ГТС графіку виконання робіт (додаток №3). У підпункті 4.2 пункту 4 Договору передбачено, що строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у Договір у випадках, передбачених чинним законодавством України. Строк дії Договору з моменту підписання 395 днів (підпункт 11.1 пункту 11 Договору).

2.4. Передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником, відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 Договору, оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.

2.5. Сторони протягом 10 календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажора) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажора) та строк їх дії підтверджується сертифікатом ТПП (підпункт 8.2 пункту 8 Договору).

2.6. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або ненадання сертифікату ТПП позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (підпункт 8.3 пункту 8 Договору).

2.7. Сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим Договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин (підпункт 8.4 пункту 8 Договору).

2.8. У випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт, до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт (підпункт 10.2 пункту 10 Договору).

2.9. Також у підпункті 14.6 пункту 14 Договору закріплено, що усі зміни і доповнення до Договору вносяться шляхом укладання відповідної додаткової угоди до Договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною Договору.

2.10. Починаючи з 14 серпня 2023 року позивачу стало неможливо дотримуватися графіку виконання робіт, у зв`язку із здійсненням з боку російської федерації масованих ворожих атак/обстрілів, форс-мажорними обставинами контрагента позивача та мобілізацією працівників.

2.11. Листом від 22 серпня 2023 року № 463 позивач повідомив відповідача про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажор).

2.12. Листом від 24 серпня 2023 року №ТОВВИХ-23-11640 відповідач повідомив позивача, що залишає за собою право не приймати сертифікат ТПП, який може бути наданий підрядником, та відмовити підряднику в прийнятті та урахуванні такого сертифікату, якщо: підрядником не дотримано порядку, установленого умовами Договору, щодо повідомлення про настання форс-мажорних обставин та надання відповідного сертифікату ТПП; з наданого сертифікату ТПП та документів не вбачається, що внаслідок настання обставин, які зазначені як форс-мажорні (війна, військові дії), виконання підрядником зобов`язань за Договором стало неможливим.

2.13. Листом від 28 серпня 2024 року № 483 позивач надав свої пояснення щодо причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання за Договором.

2.14. 04 вересня 2023 року відповідач направив позивачеві вимогу про оплату 1 757,42 грн штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт за травень 2023 року. Штрафна санкція була нарахована за невчасне виконання робіт, згідно з додатком 3 до Договору. З пояснень позивача, викладених у заявах по суті спору, вбачається, що позивач погодився із застосованою штрафною санкцією на вказану суму, шляхом її оплати (платіжна інструкція №1753 від 12 жовтня 2023 року).

2.15. За порушення строків (до 08 листопада 2023 року) виконання робіт за договором (II етап) замовник листом від 23 листопада 2023 року вимагав у строк до 28 листопада 2023 року сплатити штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 28 417,00 грн.

2.16. З метою встановлення істотної зміни обставин, що спричинили неможливість виконання зобов`язань у встановлені Договором строки, позивач звернувся до Київської ТПП з питанням щодо проведення аналізу фактичних обставин справи, що склалися в його господарській діяльності щодо унеможливлення виконання зобов`язання за Договором.

2.17. 29 листопада 2023 року Київською ТПП видано сертифікат №3200-23-4587 (від 29 листопада 2023 року №728/03.23) про форс-мажорні обставини, яким засвідчено, що обставини непереборної сили тривали з 14 серпня 2023 року до 29 листопада 2023 року включно та унеможливили виконання позивачем зобов`язань за Договором протягом зазначеного періоду.

2.18. Листом від 29 листопада 2023 року № 677 позивач повідомив відповідача, що послуги та роботи були виконані вчасно, із врахуванням строку дії форс-мажорних обставин. Вказаним листом, на підставі підпункту 7.4.2. пункту 7 Договору, позивачем було ініційовано внесення змін до Договору шляхом укладання додаткової угоди про продовження строку виконання зобов`язань підрядника та продовження граничного терміну виконання робіт.

2.19. 29 листопада 2023 року відповідачем до позивача була застосована оперативно-господарська санкція у розмірі 28 417,00 грн за порушення строків виконання робіт.

2.20. Позивач вважає, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення Договору, з огляду на що позивач наполягає на внесенні змін до Договору, зокрема, стосовно строків його виконання. Позивач зазначає, що протягом періоду з 14 серпня 2023 року до 29 листопада 2023 року були наявними повітряні тривоги у Київській та Хмельницькій областях; ще одним ключовим моментом для уповільнення виконання робіт є мобілізація; за період дії форс-мажорних обставин було мобілізовано два співробітники ТОВ "Норма Плюс"; з метою належного виконання зобов`язань за Договором позивач отримав бронювання співробітників. На підтвердження зазначеного позивачем надано накази ТОВ "Норма Плюс": від 02 жовтня 2017 року №14, яким прийнято ОСОБА_1 на посаду заступника директора з технічних питань; від 04 червня 2020 року №5, яким прийнято на роботу ОСОБА_3 на посаду фахівця з інформаційних технологій; від 02 лютого 2022 року №9-К, яким прийнято ОСОБА_2 на посаду начальника проектно-конструкторського відділу; від 05 травня 2022 року №8-К, яким призначено заступника директора з технічних питань ОСОБА_1 відповідальною особою за здійснення контролю щодо своєчасності виконання робіт, передбачених умовами укладених договорів з Оператором ГТС в умовах воєнного стану; від 14 червня 2023 року №14/1-К, яким увільнено ОСОБА_2 , начальника проектно-конструкторського відділу, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період; від 01 липня 2023 року №17/1-К, яким увільнено ОСОБА_3 , фахівця з інформаційних технологій, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Також позивач надав наказ Міністерства економіки України від 21 серпня 2023 року №11600, яким заброньовано за ТОВ "Норма Плюс" на період мобілізації та на воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у товаристві, за списком, погодженим Генеральним штабом Збройних Сил України.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 23 квітня 2024 року у справі №910/1509/24 позов задовольнив повністю. Вирішив внести зміни до Договору, а саме:

пункт 4.1 викласти в наступній редакції: "4.1. Підрядник зобов`язується виконати Роботи протягом 473 календарних днів з дати укладання цього Договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіку виконання робіт (Додаток №3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною";

пункт 10.9.3 викласти в наступній редакції: "10.9.3. Термін дії Гарантії до "29" травня 2024 року включно";

пункт 11.1 викласти в наступній редакції: "11.1 Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами і діє 503 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання";

додаток №3 до Договору - "Графік виконання робіт" викласти в новій редакції, а саме: "Обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації - 120 календарних днів"; "виготовлення/ придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 408 календарних днів"; "пусконалагоджувальні роботи - 473 календарних днів".

Скасував оперативно-господарську санкцію у розмірі 28 471,00 грн, застосовану Оператором ГТС до ТОВ "Норма плюс" за несвоєчасне виконання робіт, та зобов`язав Оператора ГТС повернути оперативно-господарську санкцію у розмірі 28 417,00 грн на розрахунковий рахунок ТОВ "Норма плюс".

3.2. Рішення обґрунтовано тим, що зміна обставин мала місце після укладення Договору; усунення такої обставини не залежало від позивача; виконання умов Договору на існуючих на даний час умовах щодо строків виконання робіт порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що останній розраховував при укладенні Договору. При цьому, покладення на позивача ризику настання непередбаченої військової агресії та введення в Україні воєнного стану, та як наслідок, затримка у виконанні робіт не узгоджуються із такими засадами цивільного законодавства як справедливість та розумність, визначених статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Запропоновані позивачем зміни до Договору щодо збільшення строку виконання робіт та строку дії Договору не суперечать чинному законодавству України, є виправданими (з огляду на форс-мажор) та законними. Враховуючи внесення змін до Договору, у відповідача відпала підстава, на якій було набуте майно (грошові кошти у сумі оперативно-господарської санкції), оскільки строки виконання зобов`язань за Договором змінені, тому наявні підстави для скасування оперативно-господарської санкції та зобов`язання відповідача повернути позивачеві 28 417,00 грн на підставі статті 1212 ЦК України.

3.3. Північний апеляційний господарський суд постановою від 12 червня 2024 року у справі №910/1509/24 апеляційну скаргу Оператора ГТС залишив без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 23 квітня 2024 року у справі №910/1509/24 залишив без змін.

3.4. Додатковою постановою від 26 червня 2024 року Північний апеляційний господарський суд заяву ТОВ "Норма Плюс" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/1509/24 щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув з Оператора ГТС на користь ТОВ "Норма Плюс" витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн.

3.5. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

3.6. З-поміж іншого, Верховний Суд звернув увагу на те, що:

непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. На відміну від форс-мажору істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин). Відтак форс-мажор (стаття 617 ЦК України) та істотна зміна обставин (стаття 652 ЦК України) є різними правовими ситуаціями, стаття 652 ЦК України може бути застосована у випадку відсутності існування форс-мажору, але позивач має довести наявність всіх чотирьох умов, необхідних для внесення змін до договору за рішенням суду. Тому висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 652 ЦК України та внесення змін до Договору на підставі цієї норми при одночасному встановлені підстав для задоволення позову з огляду на існування й обставин непереборної сили, свідчать про неправильне застосування апеляційним судом вказаної норми матеріального права у даному випадку, оскільки при наявності форс-мажору положення статті 652 ЦК України не застосовуються, відповідно не вимагається додаткова перевірка наявності ще й сукупності чотирьох умов, визначених у частині другій цієї статті, для внесення змін до Договору, а також установлення підстав, визначених частиною четвертою цієї статті;

суди попередніх інстанцій, беззаперечно прийнявши доводи позивача щодо неможливості виконання ним умов Договору у погоджені строки через ракетні обстріли та повітряні тривоги, не надали оцінки обставинам того, що повномасштабна військова агресія російської федерації проти України розпочалася 24 лютого 2022 року. Спірний Договір надання послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Красилів) укладено між сторонами 12 січня 2023 року. Тобто на час підписання спірного Договору позивач був обізнаний щодо ситуації, пов`язаної з обстрілами території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації, у тому числі з обстрілами Хмельниччини, але жодних зауважень щодо його умов, зокрема щодо строків виконання кожного з етапів робіт, не висловив. У зв`язку з цим висновки судів попередніх інстанцій про те, що несправедливим буде покладення на позивача ризику настання непередбаченої військової агресії та введення в Україні воєнного стану, є неспроможними, оскільки укладення спірного Договору відбулося майже через рік після початку повномасштабної агресії російської федерації проти України;

у той же час надані позивачем звіти, розпорядження на призупинення робіт, а також накази про увільнення працівників у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, не були оцінені судами з точки зору підтвердження обставин, що перешкоджали позивачеві своєчасному виконанню робіт саме за спірним Договором. Суди попередніх інстанцій не встановили який час, коли оголошувалися повітряні тривоги в області, припадав на робочий час, у який працівники позивача виконували роботи за Договором, та не з`ясували чи є ці періоди значними, чи могли вплинути на реальні строки виконання робіт. Не з`ясували чи мобілізовані працівники позивача брали безпосередню участь у виконанні робіт за Договором та чи була їх участь значною в усьому обсязі робіт, чи викликало увільнення цих працівників у позивача необхідність введення на об`єкт інших працівників для забезпечення виконання робіт за спірним Договором та чи потребувало це значного часу для можливості продовжувати розпочаті роботи тощо;

норма пункту 4 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" щодо зміни істотних умов договору про закупівлю передбачає можливість внесення змін до договору про закупівлю (зміна істотних умов) у разі продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань, у тому числі, у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили. При цьому Закон України "Про публічні закупівлі" не передбачає випадків обов`язкового продовження строку дії договору на вимогу однієї із сторін, в тому числі шляхом звернення до суду. Тому Верховний Суд доходить до висновку, що така зміна має відбуватись за волевиявленням обох сторін, а сама норма не надає одній зі сторін права вимагати від іншої внесення змін до договору в судовому порядку. Тобто продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форс-мажору чи інших обставин є можливим лише якщо сторони про це прямо вказали в умовах договору, або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин (можливість чого передбачена у пункті 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"). Однак, всупереч наведеним нормам, суди попередніх інстанцій не здійснили перевірку Договору на предмет наявності у ньому погоджених сторонами Договору умов щодо продовження строку дії Договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форс-мажору чи інших обставин, що давало б можливість позивачеві ставити питання про зміну умов Договору з підстав, передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі";

внесення змін до договору за рішенням суду є виключною мірою, яка пов`язана з втручанням суду в свободу договору, господарську діяльність сторін, і таке втручання може відбуватися лише у разі виникнення значного і вочевидь несправедливого дисбалансу між інтересами сторін внаслідок зміни обставин. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що саме позивач порушив умови Договору щодо строків виконання робіт та ініціював унесення змін до Договору. У зв`язку з цим судам необхідно було з`ясувати, чи не спрямовані зміни, які позивач просив суд унести до Договору, виключно на захист інтересів позивача. Чи не будуть у такому разі покладені на відповідача всі негативні наслідки від затримки виконання передбачених Договором робіт. Тобто, чи буде у разі задоволення такого позову судом дотриманий принцип справедливого розподілу між сторонами негативних наслідків зміни обставин.

3.7. За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 02 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2026 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Норма Плюс" до Оператора ГТС про внесення змін до Договору, скасування оперативно-господарської санкції та зобов`язання відповідача повернути оперативно-господарську санкцію у сумі 28 417,00 грн на розрахунковий рахунок позивача.

3.8. На виконання вказівок Верховного Суду суди попередніх інстанцій встановили, що більша частина повітряних тривог у Київській та Хмельницькій областях у період з 14 серпня 2023 року по 29 листопада 2023 року була в неробочий час, а тому оголошення повітряних тривог не могло вплинути на виконання позивачем робіт за Договором.

Перевіривши доводи позивача про те, що ще одним ключовим моментом для уповільнення виконання робіт є мобілізація; за період дії форс-мажорних обставин було мобілізовано два співробітники ТОВ "Норма Плюс"; з метою належного виконання зобов`язань за Договором позивач отримав бронювання співробітників, суди виснували, що увільнення працівників ТОВ "Норма Плюс" (начальника проектно-конструкторського відділу та фахівця з інформаційних технологій) у зв`язку з призовом на військову службу не може вважатися форс-мажорною обставиною, оскільки доказів того, що наведені особи були залучені до виконання робіт за Договором, немає, окрім того, інформації стосовно кількості осіб, які мають виконувати визначені Договором роботи, та без яких такі роботи не можуть бути виконані вчасно, позивачем суду не надано.

Також суди першої та апеляційної інстанцій акцентували, що порушення контрагентом позивача строків поставки останньому обладнання за приписами частини другої статті 617 ЦК України не може обґрунтовувати підставність вимог позивача та не є тим випадком, наявність якого може обумовлювати внесення змін у договір про публічні закупівлі в частині продовження строків виконання робіт та дії договору або свідчити про можливість звільнення позивача від відповідальності за порушення строків виконання робіт.

Суди критично оцінили посилання позивача на сертифікати ТПП, оскільки позивачем не доведено, яким саме чином форс-мажор, підтверджений сертифікатами, вплинув на неможливість виконання зобов`язань за Договором у встановлені строки, враховуючи, зокрема те, що повітряні тривоги не мають постійного характеру, водночас скаржником не доведено, чому він не міг виконати роботу в періоди між тривогами, тобто наявність сертифіката ТПП не дає автоматичного звільнення від відповідальності.

3.9. Згідно з висновками судів, позивач, як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з відповідачем Договір (укладений за результатами публічної закупівлі), усвідомлював, що кінцевою датою виконання робіт ІІ етапу є дата, визначена у графіку до Договору, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину, з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. Тобто ТОВ "Норма Плюс", підписавши Договір, погодило усі його істотні умови, зокрема, щодо кінцевої дати виконання кожного етапу робіт. За відсутності встановлення з обставин цієї справи істотної зміни обставин, якими сторони керувались при вчиненні правочину, а також за відсутності обставин непереборної сили, не можна змінити Договір за рішенням суду, що у своїй сукупності є достатньою та самостійною підставою для відмови у позові в частині вимоги про внесення змін у пункти Договору та, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для скасування оперативно-господарських санкцій, застосованих відповідачем за порушення позивачем строків виконання зобов`язання.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2026 року у справі №910/1509/24, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю; судові витрати покласти на відповідача. У тексті касаційної скарги ТОВ "Норма Плюс" також навів обґрунтування та попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

4.2. Скаржник зазначив, що подав касаційну скаргу на підставах, передбачених пунктами 1, 3, 4 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки:

- суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах щодо можливості застосування інституту форс-мажору та істотної зміни обставин до договору про закупівлю, укладеного в період дії воєнного стану, якщо сторона доводить конкретні похідні наслідки воєнних дій, що виникли або істотно проявилися після укладення договору;

- оскаржувані судові рішення підлягають касаційному перегляду також з підстав, передбачених частиною третьою статті 310 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій допустили істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили повне та належне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

5. Рух справи в суді касаційної інстанції

5.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

5.2. Ухвалою від 30 квітня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Доводи касаційної скарги позивача

7.1. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ "Норма Плюс" зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме, статей 617, 652, 653 ЦК України, статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, наведених у постановах від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, від 21 липня 2021 року у справі №912/3323/20, від 08 листопада 2023 року у справі №926/3421/22.

7.2. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ "Норма Плюс" зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 617, 652, 653 ЦК України, статті 218 ГК України та частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у правовідносинах, де одночасно наявні такі обставини: договір про закупівлю укладено після 24 лютого 2022 року, тобто в умовах уже діючого воєнного стану; сторона не посилається лише на абстрактний факт війни, а доводить конкретні похідні наслідки воєнного стану, які виникли або істотно проявилися вже після укладення договору; такі обставини підтверджуються не лише сертифікатом ТПП, а й іншими доказами, зокрема документами щодо мобілізації працівників, внутрішніми розпорядженнями про призупинення робіт, даними про систематичні повітряні тривоги та іншим доказовим матеріалом; спір стосується не лише звільнення від відповідальності, а й судової зміни строків виконання договору закупівлі та похідної вимоги про скасування оперативно-господарської санкції.

7.3. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України у взаємозв`язку зі статтею 310 ГПК України, ТОВ "Норма Плюс" зазначає, що суди попередніх інстанцій допустили істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили повне та належне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема: не дослідили належним чином заяву про збільшення (уточнення) позовних вимог; не дослідили та не оцінили докази щодо продовження дії форс-мажорних обставин; не дослідили докази причинно-наслідкового зв`язку між воєнними обставинами та простроченням виконання робіт; не надали належної мотивованої відповіді на істотні доводи позивача.

7.4. Також скаржник вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у розумінні підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а саме питання про те, чи може сам по собі факт укладення договору про закупівлю в період дії воєнного стану виключати можливість застосування положень статей 617, 652, 653 ЦК України, статті 218 ГК України та частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", якщо сторона посилається не на абстрактний факт війни, а на конкретні, документально підтверджені наслідки воєнних дій, які виникли або істотно проявилися після укладення договору та об`єктивно вплинули на можливість його належного і своєчасного виконання.

7.5. ТОВ "Норма Плюс" наголошує, що за обставинами цієї справи позивач надав суду не лише посилання на сам факт воєнного стану, а й докази конкретних обставин, якими обґрунтовував наявність форс-мажору та істотної зміни обставин, зокрема сертифікати Київської ТПП, документи щодо мобілізації працівників, розпорядження про призупинення робіт у зв`язку з повітряними тривогами та обстрілами, а також доводи щодо впливу тривалих повітряних тривог у місці розташування виробничих потужностей і місці виконання робіт. Тому застосований судами підхід про неможливість посилання на форс-мажор переважно з огляду на дату укладення договору є таким, що не відповідає практиці Верховного Суду, яка засвідчує необхідність здійснення індивідуальної оцінки конкретних обставин справи, а не формальне посилання на дату укладення договору.

8. Заперечення відповідача на касаційну скаргу позивача

8.1. Оператор ГТС у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Норма Плюс" зазначає про її необґрунтованість, просить закрити касаційне провадження з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.2. Відповідач зазначає, що Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2024 року у цій справі та у справі № 910/332/24 уже розглянуто аналогічні правовідносини та надано відповіді на поставлені у касаційній скарзі питання.

8.3. Стосовно основних доводів позивача про порушення норм матеріального права під час вирішення цієї справи відповідач зауважує, що сам факт виконання договірних зобов`язань у засвідчений сертифікатом ТПП період свідчить про переборний характер обставин, тобто, фактично, про відсутність форс- мажору. За твердженням позивача, починаючи з 14 серпня 2023 року йому стало неможливо дотримуватися графіку виконання робіт у зв`язку із здійсненням з боку рф масованих ворожих атак/обстрілів, форс-мажорними обставинами контрагента позивача та мобілізацією працівників. У подальшому, без повідомлення про настання нових обставин, позивачем розширено їх перелік шляхом подання додаткових сертифікатів Київської ТПП. Водночас, спростовуючи зазначені твердження, відповідач зазначав у судових засіданнях попередніх інстанцій, що: окреслені позивачем обставини щодо форс-мажору у його підрядника не є форс-мажором для самого позивача в силу закону; повідомлення позивачем відповідача про мобілізацію працівників мало місце із порушенням умов Договору щодо строку повідомлення про настання обставин непереборної сили; повітряні тривоги до та після 14 серпня 2023 року, зокрема і у період укладення Договору, мали співмірні тривалість та характер, що виключає їх надзвичайність.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Джерела права

9.1. Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

9.2. За частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

9.3. Статтями 610, 612 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

9.4. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

9.5. Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

9.6. За статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

9.7. Відповідно до частин першої, другої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

9.8. За частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

9.9. Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

9.10. Відповідно до статті 235 ГК України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

9.11. Згідно з положеннями статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України та ГК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

9.12. Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" ТПП та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

10. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

10.1. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

10.2. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France", № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gуmez de la Torre v. Spain", № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

10.3. Усталена практика ЄСПЛ наголошує, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4647/18).

10.4. Процесуальні фільтри доступу до касаційного суду визначені у статті 287 ГПК України. Зокрема, касаційний перегляд рішень суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанов суду апеляційної інстанції є можливим виключно за наявності підстав касаційного оскарження, зазначених у частині другій статті 287 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

10.5. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

10.6. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

10.7. Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на положення частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

10.8. Отже, повноваження Верховного Суду з розгляду касаційних скарг мають здійснюватися з метою забезпечення сталої судової практики, а не створення можливості проведення додаткового апеляційного перегляду.

Щодо підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

10.9. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

10.10. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

10.11. Скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статей 617, 652, 653 ЦК України, статті 218 ГК України та частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме, без урахування висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, від 21 липня 2021 року у справі №912/3323/20, від 08 листопада 2023 року у справі №926/3421/22.

10.12. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що висновки з постанови Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №912/3323/20 застосовані апеляційним судом під час вирішення цієї справи. Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд наголошував на тому, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Вказана правова позиція Верховного Суду є сталою.

10.13. У постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22 про визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, також застосовував вказаний правовий підхід. Зокрема, Верховний Суд зазначав, що форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняють від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ними обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Верховний Суд наголосив, що наявність сертифікату ТПП про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-можором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Також Верховний Суд зауважив, що сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності мають усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється ними на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

10.14. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 міститься такий правовий висновок: "Сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами… Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

10.15. Отже, наведені скаржником в обґрунтування підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України постанови Верховного Суду (від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, від 21 липня 2021 року у справі №912/3323/20) містять висновки загального характеру стосовно встановлення судом існування форс-мажорних обставин як підстави для звільнення сторони договору від відповідальності за його невиконання, які у повній мірі враховані судами попередніх інстанцій під час вирішення цієї справи.

10.16. У постанові від 08 листопада 2023 року у cправі № 926/3421/22, на яку посилається скаржник, Верховний Суд вирішував питання, чи є підстави для внесення змін до договору в судовому порядку у зв`язку зі зміною істотних обставин (застосування статей 627, 652 ЦК України, частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій правильно вказали, що частина друга статті 652 ЦК України та частина п`ята статті Закону України "Про публічні закупівлі" не знаходяться у підпорядкуванні одна до одної, водночас вказані норми знаходяться у взаємодії, оскільки застосування статті 652 ЦК України (зміна істотних умов договору за рішенням суду) можливе виключно у випадках, коли така зміна допускається частиною п`ятою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а отже і внесення змін до договору дозволяється виключно у випадках, які передбачені частиною п`ятою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Оскільки суди попередніх інстанцій врахували обставини введення на території України воєнного стану, дослідили положення договору, встановили обставини, з яких виходили сторони при його укладенні, то правильними є висновки про відсутність підстав для внесення змін до договору, виходячи з положень статті 652 ЦК України.

10.17. У цій справі №910/1509/24 суд апеляційної інстанції зробив правові висновки, подібні наведеним. Зокрема, зазначив про те, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво. Позивач, як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з відповідачем договір (укладений за результатами публічної закупівлі), усвідомлював, що кінцевою датою виконання робіт ІІ етапу є дата, визначена у графіку до договору, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину, з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки, тобто позивач, підписавши договір, погодив усі його істотні умови, зокрема, щодо кінцевої дати виконання кожного етапу робіт. Стаття 652 ЦК України містить приписи для ситуацій, коли сторона об`єктивно може виконати зобов`язання, проте внаслідок зміни обставин таке виконання втрачає для неї сенс або кінцевий результат буде не тим, на який вона розраховувала на початку. У цьому разі виникає потреба зміни умов зобов`язання (договору) до змінених суттєвим чином обставин. Згідно з вимогами цієї статті у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Укладаючи Договір 12 січня 2023 року, тобто майже через рік від дня введення воєнного стану в України (24 лютого 2022 року), та погоджуючись із встановленими строками виконання робіт, позивач мав розуміти та розумів, чи зможе він виконати погоджені у Договорі роботи у відповідні строки.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголосила на тому, що настання форс-мажорних обставин є підставою для звільнення сторони від відповідальності за неналежне виконання умов договору, якщо сторона доведе, що саме ці обставини вплинули на це порушення, водночас, форс-мажорні обставини не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, оскільки, як вже було зазначено, сторони уклали Договір під час дії воєнного стану, і усвідомлювали, що воєнні дії можуть вплинути на виконання Договору.

10.18. Отже, проаналізувавши доводи касаційної скарги ТОВ "Норма Плюс" щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норми статей 617, 652, 653 ЦК України, статті 218 ГК України та частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", без урахування висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, від 21 липня 2021 року у справі №912/3323/20, від 08 листопада 2023 року у справі №926/3421/22, колегія суддів Верховного Суду виснує про те, що аргументи скаржника про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права не підтвердилися; висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях у цій справі відповідають висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах, на які посилається скаржник.

10.19. Таким чином, визначена скаржником підстава касаційного оскарження за пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України не отримала свого підтвердження.

Щодо підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

10.20. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

10.21. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

10.22. Посилаючись на вказану підставу, позивач зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 617, 652, 653 ЦК України, статті 218 ГК України та частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у правовідносинах, де одночасно наявні такі обставини: договір про закупівлю укладено після 24 лютого 2022 року, тобто в умовах уже діючого воєнного стану; сторона не посилається лише на абстрактний факт війни, а доводить конкретні похідні наслідки воєнного стану, які виникли або істотно проявилися вже після укладення договору; такі обставини підтверджуються не лише сертифікатом ТПП, а й іншими доказами, зокрема документами щодо мобілізації працівників, внутрішніми розпорядженнями про призупинення робіт, даними про систематичні повітряні тривоги та іншим доказовим матеріалом; спір стосується не лише звільнення від відповідальності, а й судової зміни строків виконання договору закупівлі та похідної вимоги про скасування оперативно-господарської санкції.

10.23. Проаналізувавши доводи касаційної скарги ТОВ "Норма Плюс" в цій частині, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що вони пов`язані зі здійсненням повторного дослідження та переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, який здійснює виключно перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених обставин справи.

10.24. Детальний висновок щодо застосування названих скаржником норм права у спірних правовідносинах було зроблено Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2024 року у цій справі, він наведений у пункті 3.6 цієї постанови.

10.25. Верховний Суд визначив правила застосування статей 617, 652 ЦК України та частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у спірних правовідносинах, вказавши про те, що при наявності форс-мажору положення статті 652 ЦК України не застосовуються; з метою належної перевірки доводів позивача про настання форс-мажору судам необхідно оцінити надані позивачем докази з точки зору підтвердження обставин, що перешкоджали позивачеві своєчасному виконанню робіт саме за спірним Договором. У свою чергу, продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форс-мажору (у випадку його встановлення) чи інших обставин є можливим лише якщо сторони про це прямо вказали в умовах договору, або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин (можливість чого передбачена у пункті 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

10.26. На виконання вказівок Верховного Суду суди попередніх інстанцій під час нового розгляду справи дослідили наявні у матеріалах справи докази (зокрема, інформацію щодо тривалості повітряних тривог у спірний період виконання Договору, докази мобілізації працівників, порушення своїх зобов`язань контрагентом позивача, сертифікати ТПП) та за результатами такого дослідження зробили мотивований висновок про те, що настання форс-мажору під час виконання позивачем Договору не підтвердилося. Крім того, зазначені позивачем обставини не можуть вважатися істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, оскільки сторони уклали Договір під час дії воєнного стану, і усвідомлювали, що воєнні дії можуть вплинути на виконання Договору.
10.27. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

10.28. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц вказувала на те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

10.29. Колегія суддів Верховного Суду вважає, що у цій справі №910/1509/24 судами попередніх інстанцій дотримані правила дослідження та оцінки доказів.

10.30. Проте, не погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій, зробленими за результатами оцінки доказів, про те, що у спірних правовідносинах відсутній форс-мажор, позивач безпідставно стверджує у касаційній скарзі, що суди не здійснили індивідуалізовану правову оцінку доводів сторін та зробили загальний висновок про те, що укладення договору під час воєнного стану виключає можливість настання форс-мажору. Зазначені аргументи касаційної скарги суперечать змісту судових рішень першої та апеляційної інстанцій у цій справі.

10.31. Отже, колегія суддів Верховного Суду виснує, що визначена позивачем підстава касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України не підтвердилася. У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у цій справі був викладений висновок щодо застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах та суди попередніх інстанцій під час нового розгляду справи вирішили спір відповідно до вказаного висновку Верховного Суду. Порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права (статей 617, 652 ЦК України та частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі") під час вирішення справи колегією суддів Верховного Суду не встановлено.

Стосовно підстави касаційного оскарження за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

10.32. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

10.33. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

10.34. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

10.35. Оскільки у цій справі не підтвердилася визначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не вбачає правових підстав для розгляду доводів касаційної скарги ТОВ "Норма Плюс" за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.

10.36. З огляду на викладене колегія суддів Верховного Суду зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

10.37. За результатами касаційного перегляду цієї справи оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

11. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

11.1. Згідно із частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

11.2. Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій відсутні.

12. Судові витрати

12.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2026 року у справі №910/1509/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов

Суддя І. В. Булгакова

Суддя Т. М. Малашенкова