Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.03.2026  	Справа №607/26121/24 Провадження №2/607/1531/2026	

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради Тернопільської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
05 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання: 1) за позивачем у порядку спадкування за заповітом після її дядька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дідуся ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та тітки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, площею 239 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) за позивачем у порядку спадкування за заповітом після її дядька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дідуся ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та тітки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, площею 213 кв.м., за адресою:
АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є спадкоємицею всього майна її дядька – ОСОБА_3 , а також бабусі ОСОБА_4 , дідуся ОСОБА_5 , та тітки ОСОБА_6 на житлові будинки садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.
Адвокат вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її дідусь ОСОБА_5 , який на день смерті постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку один за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її тітка ОСОБА_6 , яка на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_1 , разом з чоловіком ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на день смерті постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на реєстраційному обліку на день смерті перебували: ОСОБА_1 – племінниця, ОСОБА_7 , дочка племінниці.
Позивач вказує, що для оформлення прав на зазначене нерухоме майно звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті вказаних осіб. Однак, нотаріус постановив відмову про вчинення нотаріальної дії № 101/02-14 від 01 липня 2024 року у зв`язку з тим, що: а) право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, площею 239 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 – не зареєстровано; б) право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, площею 213 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , – належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ; в) в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок записано головою двору « ОСОБА_5 ».
ОСОБА_1 зазначає про те, що 30 грудня 1989 року було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , який є колгоспним двором, що складається з двох членів. Крім того, голову вказано двічі, як ОСОБА_5  та ОСОБА_5 . Як вказано у довідці про членів колгоспного двору, що видана Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області № 546 від 28 жовтня 2024 року, станом на 01 липня 1990 року, членами колгоспного двору були: ОСОБА_5 – голова двору (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ); ОСОБА_4 – дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
23 січня 2017 року її дядьку ОСОБА_3 була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 181/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на цей житловий будинок, у зв`язку з тим, що не проведена державна реєстрація нерухомого майна.
Як вказано у інформаційній довідці Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ № 577 від 06 червня 2024 року, станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на вказане будинковолодіння не проводилося, а у інформаційних довідках про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ № 152 від 14 лютого
2024 року та № 578 від 06 червня 2024 року зазначено, що за обліком бюро житловий вказаний житловий будинок обліковується за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Хлів літ «Г» і вбиральня літ «Д» – знесено.
Таким чином, через наявність помилки в написанні по батькові її дідуся ОСОБА_5 , в свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що було допущено органом, уповноваженим на видання відповідного документу, а також, відсутність державної реєстрації житлових будинків, позивач, спадкоємець за заповітом, позбавлена можливості реалізувати свої права на спадкове майно.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо задоволення не заперечує та просить розгляд справи проводити без її участі. 
Відповідач – Великоберезовицька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області – своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалася.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня
2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 11 квітня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (том 1, а.с. 86).
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня
2025 року було прийнято рішення повернутися на стадію підготовчого судового засідання та витребувано докази.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого
2026 року залучено до участі у цивільній справі № 607/26121/24 як співвідповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .
У судове засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Хацкевич Р.М. – не з`явився, утім подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. 
Відповідачі Великоберезовицька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак через підсистему «Електронний суд» та через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечили.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання
будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини, встановлені судом
ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , відповідний запис за № 43 (том 1, а.с. 33, 192).
06 листопада 1947 року був укладений шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_2 , запис за № 2 (том 1, а.с. 193).
ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_9 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , запис за № 1, батьками якої вказані: батько – ОСОБА_5 ,
мати – ОСОБА_4 (том 1, а.с. 34).
15 травня 1976 року був укладений шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_4 , запис за № 7 (том 1, а.с.35).
05 лютого 1983 року був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_5 , запис за № 23 (том 1, а.с. 134).
У цьому шлюбі у них народилася донька – ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_6 , запис за № 13
(том 1, а.с. 36).
28 квітня 2007 року був укладений шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_7 , актовий запис за № 03 (том 1, а.с. 37).
Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 грудня 1989 року, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_2 дійсно належить колгоспному двору, що складається з двох членів, головою якого є ОСОБА_5 на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів за №280 від 29 грудня
1989 року «Про оформлення права власності на жилі будинки». Реєстровий напис на документі про право особистої власності, що складається з двох членів, головою якого є ОСОБА_5 та записаний в реєстрову книгу №2 стор. №259, за реєстром №272 від 30 грудня
1989 року (том 1, а.с. 31 223).
18 березня 1998 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_3 , на все майно, яке належить їй, посвідчений секретарем виконавчого комітету Острівської сільської ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області Кравченко В.І. (том 1, а.с. 105, 209, 213).
18 травня 2000 року ОСОБА_5 склав заповіт на випадок своєї смерті таке заповітне розпорядження: сертифікат на право на земельну частку/пай/серія НОМЕР_8 , виданий селянською спілкою «Острівська» с. Острів Тернопільського району Тернопільської області заповів ОСОБА_3 , який посвідчений Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 18 травня 2000 року за №94, зареєстрованого в реєстрі за № 122
(том 1, а.с. 38).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_9 , актовий запис за № 12 (том 1, а.с. 22, 190, 195).
Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 75587402 від 26 січня 2024 року зареєстровано спадкову справу № 3176350 після смерті ОСОБА_4 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер у нотаріуса 559 (том 1, а.с. 124).
У довідці виконкому Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 432 від 22 березня 2016 року зазначено, що будинковолодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1 ; належить 1/3 ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1/3 ОСОБА_3 . Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1400 га. не приватизована (том 1, а.с. 106).
Згідно довідки Острівського старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 194 від 29 квітня 2024 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку АДРЕСА_2 . За вказаною адресою на час смерті ОСОБА_4 проживав та перебував на реєстраційному обліку: ОСОБА_5 – чоловік, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата смерті відповідно до довідки) (том 1, а.с. 23).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджує свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_10 , актовий запис № 26 (том 1, а.с. 28, 194).
03 жовтня 2003 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Мороз К.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на спадкове майно, зареєстровано в реєстрі за № 1711, спадкова справа №560, після померлого ОСОБА_5 , яке складається з: – права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сс «Острівська» с. Острів Тернопільського району Тернопільської області, розміром 3,02 у.к.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому ОСОБА_5 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) ТР № 008943, виданого Тернопільською райдержадміністрацією 04 березня 1996 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 05 березня 1996 року за № 177; – майнового паю в розмірі 25 632 грн, що знаходиться в СГ ТОВ «Острівське» с. Острів Тернопільського району Тернопільської області, яке належало померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_11 , виданого Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 04 червня 2002 року (том 1, а.с. 39).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 181/02-14 від 23 січня 2017 року, постановленою державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б., відмовлено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті його дружини ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що при розгляді документів, а саме: свідоцтва про смерть померлої, технічного паспорту виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 15 березня 2016 року та інформаційних довідок виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 15 березня 2016 року за № 171, 172 на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, яка належить ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, яка належить ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , було виявлено, що державна реєстрація житлового будинку в бюро не проведена (том 1, а.с. 40, 106, 121, 129, 130, 210).
Як вказано у довідці Острівського старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 237 від 16 травня 2024 року, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на день смерті постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку один за адресою АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 29).
Згідно з довідкою Острівського старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 546 від 28 жовтня 2024 року, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку один за адресою АДРЕСА_2 .
Станом на 01 липня 1990 року – двір колгоспний, членами двору були: ОСОБА_5 – голова двору (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ); ОСОБА_4 – дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (том 1, а.с. 32).
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_12 , актовий запис № 22 (том 1, а.с. 26, 122).
23 січня 2017 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Тернопільської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті його дружини – ОСОБА_6 , спадкова справа № 22/2017 р., заява № 107 (том 1, а.с. 104, 208).
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46504280 від 23 січня 2017 року зареєстровано спадкову справу № 60135582 після смерті ОСОБА_6 , яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер у нотаріуса 22/2017 (том 1, а.с. 105, 119, 123).
Відповідно до довідки Острівського старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 189 від 09 березня 2023 року, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку АДРЕСА_1 . Разом з нею за цією адресою проживали та перебували на реєстраційному обліку:
ОСОБА_3 – чоловік (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). На день смерті ОСОБА_3 перебували на реєстраційному обліку: ОСОБА_1 – племінниця, 1985 року народження; ОСОБА_7 – дочка племінниці, 2009 року народження (том 1, а.с. 27).
23 вересня 2020 року ОСОБА_3 склав заповіт на все його майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилось і все те, на що за законом матиме право заповів ОСОБА_1 , посвідчений головою виконавчого комітету Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Піщатіним Б.П., зареєстровано в реєстрі за № 23 (том 1, а.с. 120, 144).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_13 , актовий запис № 171 (том 1, а.с. 24, 109) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00038812891 від 10 березня 2023 року (том 1, а.с. 110).
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71750439 від 10 березня 2023 року зареєстровано спадкову справу № 70372923 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер у нотаріуса 11-2023 р. (том 1, а.с. 114).
10 березня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б., після смерті дядька ОСОБА_3 , спадкова справа № 11-2023 р., заява №21 (том 1, а.с. 108).
Як вказано у довідках Острівського старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 189 від 09 березня 2023 року та № 545 від 28 жовтня 2024 року, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку один на АДРЕСА_1 . Разом з ним за цією адресою на день смерті перебували на реєстраційному обліку: ОСОБА_1 – племінниця, 1985 року народження;
ОСОБА_7 – дочка племінниці, 2009 року народження (том 1, а.с. 25, 115).
На будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт, реєстраційний номер: НОМЕР_14 , інвентаризаційна справа: б/н, адреса: АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 239 кв.м. (том 1, а.с. 8 – 12).
Відповідно до інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 151 від 14 лютого 2024 року на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в бюро не проведена (том 1, а.с. 13).
В інформаційній довідці про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 152 від 14 лютого 2024 року вказано, що за обліком бюро житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується за
ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (том 1, а.с. 14).
15 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_16 – подала заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б., після смерті дядька ОСОБА_3 , спадкова справа №11-2023 р., заява № 49, на житловий будинок та 3 земельні ділянки (том 1, а.с. 137).
Відповідно до Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 374371548, № 374371571, № 374372094 від 15 квітня 2024 року ОСОБА_6 належать дві земельні ділянки, а ОСОБА_3 одна земельна ділянка (том 1, а.с. 145 – 149).
15 квітня 2024 року видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 на три земельні ділянки після смерті ОСОБА_3 (том 1, а.с. 161, 171, 183).
На будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт, реєстраційний номер: НОМЕР_15 , інвентаризаційна справа: б/н, адреса: АДРЕСА_2 , загальна площа якого становить 213 кв.м. (том 1, а.с. 15 – 19, 224 – 226).
Згідно інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 577 від 06 червня 2024 року, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 , в бюро не проведена (том 1, а.с. 20).
Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації № 578 від 06 червня 2024 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою:
АДРЕСА_2 , обліковується за
ОСОБА_4 , ОСОБА_3 Хлів літ «Г» і вбиральню літ «Д» – знесено (том 1, а.с. 21).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 101/02-14 від 01 липня 2024 року, постановленою приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу
Захарків Т.Б., відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що при розгляді документів, а саме: свідоцтва про смерть померлих, технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , довідки № 189 від 09 березня 2023 року, виданої Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської, інформаційної довідки від 14 лютого 2024 року № 151, виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, було виявлено, що право власності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 не зареєстровано. Також, при подальшому розгляді свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою народних депутатів Тернопільської області від 30 грудня 1989 року, технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна № 578 від 06 червня 2024 року, інформаційної довідки від 06 червня 2024 року № 577, виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, було виявлено, що право власності на майно належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також у свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок записано головою двору « ОСОБА_5 ». У справах приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б., заведена спадкова справа за № 11 – 2023 року, після смерті ОСОБА_3 , за заявою ОСОБА_1 , про прийняття спадщини за заповітом за № 21 від 10 березня 2023 року. Інші спадкоємці до приватного нотаріуса не зверталися. Після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , заведена спадкова справа за № 22/2017 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою. Спадкова справа № 560 за 2003 рік після ОСОБА_5 , який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спадкова справа № 559 за 2003 рік після ОСОБА_4 , яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 , зберігаються в Державному нотаріальному архіві Тернопільської області (том 1, а.с. 30 227).
Відповідно до відповіді на адвокатський запит про ринкову вартість майна ФОП ОСОБА_17 від 25 листопада 2024 року, орієнтовна ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 72,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , може складати із заокругленням до десятків: 357 450 грн (том 1, а.с. 41 – 44).
Згідно відповіді на адвокатський запит про ринкову вартість майна ФОП ОСОБА_17 
від 25 листопада 2024 року, орієнтовна ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 72,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , може складати із заокругленням до десятків: 628 380 грн
(том 1, а.с.45 – 48).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Способи захисту у цих спірних правовідносинах визначені Цивільним кодексом України (далі – ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
2.2. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
Конституційний Суд України зазначив, що в приписові частини першої статті 41 Конституції України визначено тріаду правомочностей власника: володіння, користування, розпорядження, які він здійснює щодо певного майна, що йому належить на тій чи тій юридичній підставі, тому в розумінні цього припису власність, якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, стосується майна. Відповідно, конституційний імператив щодо непорушності права приватної власності скеровано насамперед на убезпечення власника від протиправного втручання в здійснення ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном вільно та на власний розсуд. (абзац одинадцятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року
№ 6-р(ІІ)/2022).
У статті 41 Основного Закону України також вказано: право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома).
Головним обов`язком держави у сфері відносин власності є забезпечення захисту прав усіх суб`єктів права власності. Одним із механізмів забезпечення такого захисту є законодавче врегулювання, у межах якого чітко та вичерпно встановлено, зокрема, підстави виникнення, припинення права власності, випадки правомірного обмеження права власності, підстави і порядок здійснення такого обмеження (абзац десятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022).
Наведені приписи основоположного акта держави знаходять свій розвиток насамперед у нормах цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
2.3. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина (частина перша).
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
2.4. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.
Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У частині другій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі – Закон № 1952) вказано, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Частиною третьою цієї статті передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на час завершення спорудження будинку, регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року; далі – Інструкція), та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року (далі – Тимчасове положення). 
У пункті 4 Інструкції було зазначено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міського типу, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.
Згідно з пунктом 1.6 Тимчасового положення державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Державна реєстрація права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно. 
Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об`єкт (пункт 1.7 Тимчасового положення).
Відповідно до розділу ІІІ Інструкції про порядок оформлення права власності на будинок або домоволодіння при відсутності правовстановлюючих документів реєстрація здійснюється, зокрема, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам; окремо складаються списки на будинки та домоволодіння, належні державним, кооперативним та громадським установам, підприємствам і організаціям – на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це або реєстраційне посвідчення (пункт 20 Інструкції). 
Відповідно до пункту 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.
Тож зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом № 1952.
Відповідно до статей 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України
від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом № 1952, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. 
Згідно з пунктом 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно з підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, дане питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону № 1952 та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Статтею 31 Закону № 1952 встановлено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений – сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;
2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Листом Міністерства юстиції № 8.4-35//18/1 від 23 лютого 2016 року, щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані до 05 серпня 1992 року, надано роз`яснення, що єдиним документом, який засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.
Згідно з положеннями пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху, крім звернення до суду за захистом порушеного права, у позивача немає, а тому відповідно до статті 16 ЦК України стороною обрано належний спосіб захисту свого порушеного права.
У цій справі юридичний спір існує стосовно майна, право власності на яке сформувалося у період дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі – ЦК 1963 року) з-поміж членів колгоспного двору. 
Згідно з пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Питання спільної власності було унормовано Главою 11 ЦК 1963 року. Так, відповідно до статті 112 ЦК 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша); розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність) (частина друга).
ЦК 1963 року визначав особливості права власності майна колгоспного двору. Зокрема, у статті 120 ЦК 1963 року було вказано, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. 
Згідно зі статтею 123 ЦК 1963 року частка члена колгоспного двору в майні двору визначалась: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. 
Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, було передбачено, що як виняток з правил, зазначених у
пунктах 33, 48, 50 цієї Інструкції, підтвердженням належності будинку, розміру земельної ділянки, на якому він розташований, страхової оцінки будинку, відсутності заборгованості по податках та страхових платежах, а також відсутності заборони відчуження будинку можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих. Всі ці дані можуть бути зазначені в одній загальній довідці. 
Тож, оскільки право власності спадкодавців на спірне майно виникло до введення обов`язкової державної реєстрації, зокрема, як між членами колгоспного двору, його відсутність у реєстрі не свідчить про відсутність самого права. 
За встановлених обставин, суд констатує, що спадкодавці набули право власності на
1) будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою:
АДРЕСА_1 , загальною площею 239 кв.м.; 2) житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 213 кв.м., однак таке право не було зареєстрано, проте відсутність такої реєстрації не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину.
Враховуючи те, що право власності доведено наведеними вище обставинами та доказами, позивач ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини на вказане майно, прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючих документів на спірне майно, можна констатувати обґрунтованість заявлених позовних вимог. 
Суд зауважує, що неточність у написанні по батькові ОСОБА_5  та ОСОБА_5  є технічною опискою при формуванні відповідних документів, уповноваженими органами. Наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для сумніву у можливості визнання за позивачем власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Враховуючи вищенаведене, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
Розподіляючи судові витрати у вигляді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідачів, судові витрати покладаються на позивача.
Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на слід покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 79, 81, 89, 141, 244, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Позов ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради Тернопільської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом – задовольнити.
2. Визнати за  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_16 ) право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 239 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після її дядька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дідуся ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та тітки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
3. Визнати за  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_16 ) право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 213 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після її дядька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дідуся ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та тітки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
4. Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
8. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_16 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:
Великоберезовицька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, адреса місцезнаходження: вул. Ст. Бандери, 26, селище міського типу Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, код ЄДРПОУ: 04393462.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець