ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/3947/26 пров. № А/857/25122/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

за участю секретаря судового засідання Демидюк К.В.,

представника позивача (апелянта) Чорненького В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року про закриття провадження у справі № 380/3947/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОК-АВТО-ПРОФІ» про скасування реєстрації транспортного засобу (суддя Чаплик І.Д., м. Львів), - 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними і скасувати записи в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про державні реєстрації (перереєстрації) Транспортного засобу марки Toyota RAV4 AXAH52L 2021 року виготовлення, VIN НОМЕР_1 , які здійснені 02.07.2024 в ТСЦ №2141 та 23.04.2025 в ТСЦ №2142;
- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях перереєструвати автомобіль марки Toyota RAV4 AXAH52L 2021 року виготовлення, VIN НОМЕР_1 з видачею позивачу нового реєстраційного документа та нового номерного знака.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі Договору купівлі-продажу №9293 від 25.10.2021 придбав Автомобіль Toyota RAV4 AXAH52L 2021 року випуску, VIN – НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Однак згодом, а саме, 02.07.2024 вказаний автомобіль був перереєстрований на іншого власника в ТСЦ МВС №2141, а пізніше перереєстрований ще раз 23.04.2025 на іншого власника в ТСЦ №2142. Позивач вважає протиправними вказані дії відповідача щодо перереєстрації належного йому автомобіля та зазначає, що такі були проведені без його згоди та на підставі підроблених документів. У зв`язку із цим звернувся до суду із позовом про скасування в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про вказані державні реєстрації.
Ухвалою від 11.03.2026 відкрито провадження у цій справі та залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОК-АВТО-ПРОФІ» та ОСОБА_2 .
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОК-АВТО-ПРОФІ» та ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування записів, зобов`язання вчинити дії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України). 
Не погоджуючись із такою ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , оскільки як вважає апелянт таку прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не повністю досліджено обставини справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою для звернення до суду із даним позовом є протиправна перереєстрація Відповідачем Автомобіля Позивача Toyota RAV4 AXAH52L 2021 року виготовлення, VIN – НОМЕР_1 (далі також – Автомобіль), на третю особу 02.07.2024 ТСЦ МВС №2141 і похідна від неї перереєстрація 23.04.2025 року вже в ТСЦ МВС №2142. Аналіз обставин справи, описаних у позовній заяві та відповіді на відзиві, які підтверджуються поданими доказами, та норм права дає підстави вважати, що спір у цій справі пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
В оскаржуваній ухвалі Львівський окружний адміністративний суд визнає, що позивач оскаржує дії відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо внесення записів про право власності на автомобіль. Проте далі суд робить помилкові висновки, які не відповідають обставинам справи, про те, що фактично виник спір про право на рухоме майно у вигляді автомобіля. Відтак, на його думку, звернення позивача до суду за даним позовом було зумовлене нібито необхідністю захисту майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, що, знову-таки, на думку суду першої інстанції, виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Зазначено, що у межах кримінального провадження позивач отримав доказ, який дозволяє встановити, що перереєстрація належного позивачу автомобіля відбулася, зокрема, шляхом подання підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У відповідь на адвокатський запит ТОВ «ДОК-АВТО-ПРОФІ», яке нібито виступало комісіонером та продавцем автомобіля позивача, повідомило про те, що насправді товариство не укладало договори купівлі-продажу щодо належного ОСОБА_1 транспортного засобу (чи будь-який інший договір відчуження майна), зокрема, договір купівлі-продажу №7566/24/1/003511 від 02.07.2024. Крім того, Товариство поінформувало, що з позивачем ніколи не укладало жодних договорів. Позивач направляв скаргу Головному сервісному центру МВС на перереєстрації автомобіля, які проведені 02.07.2024 в ТСЦ №2141 та 23.04.2025 в ТСЦ №2142, з вимогою визнати ці реєстрації протиправними та скасувати їх. Проте у відповіді №31/28/16/Г-5095/05-2025-5190-2025 від 19.06.2025 Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано Франківській та Закарпатській областях зазначив, що «на підставі аналізу документів, отриманих від територіальних сервісних центрів МВС №2141 та №2142, встановлено, що реєстраційні дії здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, а також Інструкції з організації діяльності ТСЦ МВС, затвердженої наказом МВС України від 26.05.2021 №379». Фактично у процесі розгляду скарги Регіональний сервісний центр самоусунувся від її вирішення, про що свідчить наступна цитата з листа: «у скарзі припущення щодо можливого використання підроблених документів (зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, договору комісії та договору купівлі-продажу) стосується обставин, що виходять за межі повноважень сервісних центрів МВС».
Як належний спосіб захисту обрано визнання протиправними і скасування записів у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про державні реєстрації (перереєстрації) та зобов`язання Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях перереєструвати Автомобіль. Саме цими реєстраційними діями, як обґрунтовано у позовній заяві, порушено право власності Позивача, за захистом якого він звернувся до адміністративного суду. Відтак їх скасування та поновлення реєстрації автомобіля за позивачем є саме тим засобом захисту, який є ефективним.
Тому оскаржувані рішення Відповідача не змінюють права власності позивача, а суд першої інстанції помилково ототожнює такі різні за своєю правовою природою інститути: реєстрація транспортного засобу та право власності на рухоме майно. Проте як владні рішення суб`єкта владних повноважень вони створюють перешкоди у здійсненні прав ОСОБА_1 , у зв`язку з чим оскаржуються в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи те, що фактичної зміни власника автомобіля Toyota RAV4 AXAH52L 2021 року виготовлення, VIN – НОМЕР_1 , не відбулося, а лише відповідачем у липні 2024 року було прийнято рішення про реєстрацію іншого автомобіля «двійника» з тим же номером кузова за третьою особою, то саме рішення органу державної влади і оскаржується в рамках даної справи
Апелянт просив скасувати спірну ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у цій справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що за змістом позовної заяви та апеляційної скарги між сторонами фактично існує спір щодо належності права власності на транспортний засіб, а також правомірності його відчуження та подальшої реєстрації за іншими особами.
Позивач фактично ставить під сумнів правомірність переходу права на транспортний засіб та прямо стверджує про: відсутність своєї волі на відчуження транспортного засобу; підроблення документів, які були подані для проведення реєстраційних дій; відсутність укладених договорів купівлі-продажу чи інших правочинів; незаконне вибуття транспортного засобу з його володіння; необхідність поновлення свого права власності на автомобіль. Таким чином, спірні правовідносини безпосередньо пов`язані саме із захистом цивільного права та встановленням належного власника майна.
Позивач фактично ставить під сумнів правомірність переходу права на транспортний засіб та прямо стверджує про: відсутність своєї волі на відчуження транспортного засобу; підроблення документів, які були подані для проведення реєстраційних дій; відсутність укладених договорів купівлі-продажу чи інших правочинів; незаконне вибуття транспортного засобу з його володіння; необхідність поновлення свого права власності на автомобіль. Таким чином, спірні правовідносини безпосередньо пов`язані саме із захистом цивільного права та встановленням належного власника майна
Таким чином, вирішення спору потребує дослідження: дійсності чи недійсності правочинів; наявності або відсутності волевиявлення сторін; правомірності набуття права власності; обставин переходу права на транспортний засіб; правових наслідків можливого підроблення документів; правомірності вибуття майна із володіння позивача. Наведені питання належать до сфери цивільно-правового регулювання та не можуть бути вирішені виключно шляхом перевірки законності владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень.
Фактично позивач просить суд: усунути наслідки відчуження транспортного засобу; поновити реєстрацію транспортного засобу за собою; підтвердити незаконність переходу прав на транспортний засіб. Тобто предметом спору є саме цивільне право власності на рухоме майно та правомірність його переходу між особами. При цьому самі реєстраційні дії сервісного центру МВС є похідними від документів та правочинів, поданих заявниками для проведення державної реєстрації транспортного засобу.
Твердження апелянта про існування «двох автомобілів» із однаковим VIN кодом не змінює характеру спірних правовідносин
Водночас сервісні центри МВС не наділені повноваженнями: встановлювати дійсність цивільно-правових правочинів; проводити криміналістичні дослідження документів; встановлювати факти шахрайства чи підроблення; вирішувати спори щодо права власності. Отже, самі по собі доводи позивача про можливу підробку документів не свідчать про наявність публічно-правового спору
Відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у цій справі – без змін.
Також у відзиві відповідач просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.
Позивач подав додаткові пояснення. Наголосив, що спір у цій справі стосується виключно проведення державної перереєстрації автомобіля, а не підстав набуття такого права та не є спором про майнове право. Відповідач у цій справі проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, яка і оспорюється. Між позивачем та відповідачем не існує жодних цивільно-правових відносин. У зв`язку з цим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб. Тому пред`явлені вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір виник унаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер
Наслідком задоволення позову у цій справі не буде вирішення питання щодо належності майна, правомірності його набуття, переходу чи припинення права власності, оскільки транспортний засіб належить та перебуває володінні позивача.
Позивач з додатковим обґрунтуванням просив скасувати Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 року у справі № 380/3947/26 про закриття провадження у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції
Представник позивача (апелянта) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, наголосив, що спір про право цивільне у межах спірної ситуації відсутнє, позиція Верховного Суду у справі №21.01.2021 є застосовною до спірних правовідносих. Просив ухвалу про закриття провадження у справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. 
Третя особа 1 в судове засідання явки уповноваженого представника не забезпечила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавала.
Третя особа 2 в судове засідання не з`явився, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавала.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла переконання, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Апеляційним судом встановлено та письмовими доказами підтверджується, що на підставі Договору купівлі-продажу №9293 від 25.10.2021 ОСОБА_1 (далі також – Позивач), який сьогодні проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується витягом з військового квитка, який долучається до позовної заяви, придбав автомобіль Toyota RAV4 AXAH52L 2021 року виготовлення, VIN – НОМЕР_1 (далі також – Автомобіль). Автомобіль має номерний знак НОМЕР_2 . На період військової служби позивача автомобіль використовує його дружина ОСОБА_3 .
На звернення сторони позивача до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (Філія ГСЦ МВС) щодо обставин перереєстрації відповідного транспортного засобу, відповідач повідомив, що з ЄДР МВС транспортний засіб TOYOTA RAV4 з номерним знаком НОМЕР_2 , який «належав» ОСОБА_1 , був перереєстрований 02.07.2024 на іншого власника в ТСЦ МВС №2141. Після чого автомобіль за таким реєстраційним номером був перереєстрований ще раз 23.04.2025 на іншого власника в ТСЦ №2142 (а.с.21). 
Крім того листом від 19.06.2025 повідомлено, що на підставі аналізу документів, отриманих від територіальних сервісних центрів МВС №2142 та №2142У, встановлено, що реєстраційні дії здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, а також Інструкції з організації діяльності ТСЦ МВС, затвердженої наказом МВС України від 26.05.2021 за №379.
Реєстраційні дії проводилися на підставі поданих сторонами документів. Договори комісії та купівлі-продажу були внесені до Єдиної інформаційної автоматизованої системи МВС України (НАІС), що підтверджується відмітками про завантаження та обробку відповідних електронних образів документів у реєстраційній справі.
У процесі здійснення реєстраційних операцій адміністраторами ТСЦ проведено перевірки поданих документів, достовірності посвідчених нотаріально довіреностей, а також звірку з інформаційними базами МВС. Ознак підроблення, розбіжностей або обмежень, які б могли стати підставою для відмови у вчиненні реєстраційних дій, не встановлено.
Водночас викладене у скарзі припущення щодо можливого використання підроблених документів (зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, договору комісії та договору купівлі-продажу) стосується обставин, що виходять за межі повноважень сервісних центрів МВС. Повноваження щодо перевірки автентичності документів у частині кримінально-правової кваліфікації належать виключно правоохоронним органам.
У зв`язку з цим у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що у діях третіх осіб містяться ознаки злочину, рекомендовано звернутися з відповідною заявою до органів Національної поліції України або до суду (а.с.20).
В матеріалах справи також містяться заява ОСОБА_2 про здійснення операції «Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу» транспортного засобу Toyota RAV4 AXAH52L, VIN – НОМЕР_1 від 02.07.2024, акт огляду реалізованого транспортного засобу від 02.07.2024 (відомості про власника ОСОБА_1 ), договір комісії №7566/24/1/0203511 від 01.07.2024 (між ТОВ «Док-Авто-Профі» та позивачем), договір купівлі-продажу транспортного засобу №7566/24/1003511 від 02.07.2024 (між ТОВ «Док-Авто-Профі» та ОСОБА_2 ), акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини.
Своєю чергою, відповідно до листа ТОВ «ДОК-АВТО-ПРОФІ» у відповідь на адвокатський запит повідомило, що між вказаним Товариством та позивачем не укладалися договори комісії та взагалі будь-які договори. Також повідомлено, що ТОВ «ДОК-АВТО-ПРОФІ» не укладало договори купівлі-продажу щодо належного ОСОБА_1 транспортного засобу (чи будь-який інший договір відчуження майна), зокрема договір купівлі-продажу №7566/24/1/003511 від 02.07.2024 (а.с.29)
Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі вказав, що за змістом позовних вимог позивач оскаржує внесені відповідачем до Єдиного державного реєстру транспортних засобів записи про державні реєстрації (перереєстрації) Транспортного засобу марки Toyota RAV4 AXAH52L 2021 року виготовлення, VIN НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що відповідачем було незаконно проведено перереєстрацію відомостей про право власності належного йому автомобіля, зокрема, 02.07.2024 право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за громадянином ОСОБА_2 , а 23.04.2025 було перереєстровано на іншу особу.
Проаналізувавши предмет спірних правовідносин, обсяг та правову природу прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що хоча останній оскаржує дії відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо внесення записів про право власності на автомобіль, вказані оспорювані дії мали наслідком реєстрацію за третіми особами права власності на рухоме майно, а також предметом спору є реєстраційна дія, стосовно якої позивач не був заявником, а отже між ним та третіми особами, на користь яких було проведено спірні реєстраційні дії, фактично виник спір про право на рухоме майно у вигляді автомобіля, відтак звернення позивача до суду за даним позовом було зумовлене необхідністю захисту його майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства. 
Щодо покликання представника позивача на те, що між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим відповідач не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на автомобіль, то враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, згідно з яким відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що у разі якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на майно з дотриманням вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що предметом спору, головним чином, не є перевірка законності дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання його владних управлінських функцій, оскільки позивач, звертаючись до суду, фактично не оскаржує дії відповідача з підстав порушення процедури розгляду його заяви щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а предметом спору є дії відповідача, які мали своїм наслідком реєстрацію права власності на автомобіль за третіми особами, які позивач просить визнати протиправними з метою подальшого повернення вказаного автомобіля у свою власність, а отже вказаний спір за участю суб`єкта владних повноважень та суб`єкта приватного права – фізичної особи, стосується управлінських дій суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав. За таких умов суд приходить до висновку про непоширення на цей спір предметної юрисдикції адміністративних судів і необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.
Оскільки суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі закрито згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України. Водночас, згідно з вимогами частини 1 статті 239 КАС України, роз`яснено позивачеві, що його заява підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Визначення публічно-правового спору міститься у п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України та означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, а участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.
При цьому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Зміст спірних правовідносин, які склались у цій справі, зводиться до оскарження записів в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про державні реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу щодо якого виникли спірні правовідносини, які здійснені 02.07.2024 в ТСЦ №2142 та 23.04.2025 в ТСЦ №2142 та зобов`язання відповідача перереєструвати автомобіль з видачею позивачу нового реєстраційного документа та нового номерного знака.
За змістом статті 34 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.
Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок i моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 визначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, які посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність).
У справі, що розглядається, з моменту первинної державної реєстрації у 2021 році транспортний засіб не вибував із володіння позивача, жодних дій, угод або довіреностей щодо переоформлення транспортного засобу позивачем не вчинялося, а тому відсутній спір про право на транспортний засіб.
Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави вважати, що спір у цій справі пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а не стосується захисту його приватного інтересу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №911/1278/20, проаналізувавши положення статті 34 Закону України «Про дорожній рух» у взаємозв`язку з приписами статті 334 Цивільного кодексу України, виснувала, що реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття особою права власності на нього.
Отже позивач, звертаючись до суду з цим позовом, мав на меті оскарження дій суб`єктів, наділених владними управлінськими функціями, що свідчить про виникнення цього спору у зв`язку із виконанням ними своїх повноважень, а тому такий спір є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 280/3647/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач у цій справі вчиняє лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб.
Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 21.01.2021 у справі №161/19385/19. Також Верховний Суд у згаданій постанові зазначив, що у разі незгоди з діями працівників сервісного центру позивач не позбавлений права звернутися до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства, що підтверджує те, що дана справа повинна розглядатися саме за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів також звертає увагу, що реєстраційні дії щодо транспортних засобів здійснюються з метою державного обліку та контролю за використанням автомобілів, а не посвідчення права власності та користування рухомим майном.
За таких обставин помилково ототожнювати різні за своєю правовою природою інститути - реєстрацію транспортного засобу та право власності на рухоме майно, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.11.2021 у справі №320/3884/20.
За таких обставин, враховуючи те, що предметом доказування в цій справі є обставини, що підтверджують правомірність/неправомірність прийнятими відповідачем як державним реєстратором рішень про перереєстрацію транспортного засобу, яке за своєю юридичною природою є рішенням суб`єкта владних повноважень та повинно прийматися в порядку, на підставі та у спосіб, визначені законом, то колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що заявлені вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір виник внаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 127/16433/17, від 15.05.2019 у справі № 127/19267/17.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження у справі неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст.ст. 2, 308, 311, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року про закриття провадження у справі №380/3947/26 скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 25.06.26