ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/28733/24 Головуючий у 1-й інстанції: Білоноженко М.А.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Марцинковського Леоніда Васильовича, подану в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року про повернення позовної заяви з вимогами до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
29 листопада 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач/ГУ ДПС у м. Києві) про:
- визнання протиправною і скасування відмови ГУ ДПС у м. Києві у реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку, оформлену листом від 05 травня 2020 року за № 19717/ФОП/26-15- 33-17-24:
- зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві зареєструвати ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку третьої групи без реєстрації платником податку на додану вартість з 04 травня 2020 року на підставі поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування вх. №265920095090 від 04 травня 2020 року. 
Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року позовну заяву ФОП ОСОБА_1 залишено без руху з підстав подання позову після закінчення встановленого законом строку звернення до адміністративного суду без додання заяви про його поновлення. Позивач оскаржує відмову контролюючого органу у реєстрації платником єдиного податку, оформлену листом від 05 травня 2020 року, тоді як із позовом до суду звернувся лише 29 листопада 2023 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого статтею 122 КАС України. Хоча у позовній заяві позивач і навів певні обставини щодо причин пропуску строку звернення до суду, однак окремої заяви про поновлення пропущеного строку із належним обґрунтуванням поважності причин його пропуску та доказами на їх підтвердження до позовної заяви не додано, що не відповідає вимогам частини шостої статті 161 КАС України. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин його пропуску та відповідними доказами.
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, ФОП ОСОБА_1 подано заяву про поновлення процесуального строку, в якій зазначено, що позивачем при зверненні до суду не було додано окремої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, що і стало підставою для залишення позовної заяви без руху. У заяві позивач послався на те, що 04 травня 2020 року ним одночасно із заявою про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця було подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування із застосуванням ставки 5 % та третьої групи без реєстрації платником ПДВ. Водночас листом ГУ ДПС у м. Києві від 05 травня 2020 року №19717/ФОП/26-15-33-17-24 йому відмовлено у реєстрації платником єдиного податку з підстав наявності податкового боргу по земельному податку у розмірі 18, 70 грн. При цьому ФОП ОСОБА_1 зазначила, що про існування оскаржуваної відмови їй стало відомо лише 08 листопада 2023 року після отримання її представником, адвокатом Марцинковським Л.В., відповіді ГУ ДПС у м. Києві на адвокатський запит від 31 жовтня 2023 року, до якої було додано завірену копію спірного листа про відмову у реєстрації платником єдиного податку. Посилаючись на наведені обставини, заявник вважав, що строк звернення до адміністративного суду пропущено з поважних причин, які не залежали від його волі, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався лише після отримання відповіді на адвокатський запит, у зв`язку із чим просив поновити строк звернення до суду.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовну заяву ФОП ОСОБА_1 повернуто.
Ухвалу мотивовано тим, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду для оскарження рішення ГУ ДПС у м. Києві від 05 травня 2020 року № 19717/ФОП/26-15-33-17-24, тоді як із позовною заявою до суду ФОП ОСОБА_1 звернулась лише у 2024 році. Оцінюючи доводи заяви про поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції виходив із того, що посилання позивача на отримання копії оскаржуваного рішення лише у листопаді 2023 року у відповідь на адвокатський запит не свідчить про наявність об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду. Позивач почав вчиняти активні дії щодо встановлення обставин можливого порушення свого права лише через понад три роки після подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, за результатами розгляду якої було прийнято спірне рішення. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, а сам факт звернення у 2023 році до адвоката за правовою допомогою не є достатньою підставою для поновлення такого строку. Встановлення процесуальних строків спрямоване на забезпечення принципу юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінування учасників адміністративного процесу щодо своєчасного вчинення процесуальних дій. У цьому контексті суд послався на рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, відповідно до якого встановлення державою процесуальних строків не порушує права особи на судовий захист. З огляду на наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, у зв`язку із чим заяву про поновлення строку залишив без задоволення та повернув позовну заяву позивачу.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвокат Марцинковський Л.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду та не врахував, що відповідно до частини другої статті 122 КАС України перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. ФОП ОСОБА_1 лише 08 листопада 2023 року отримала у відповідь на адвокатський запит завірену копію листа ГУ ДПС у м. Києві від 05 травня 2020 року № 19717/ФОП/26-15-33-17-24 про відмову у реєстрації платником єдиного податку, а тому саме з цього моменту позивачу стало відомо про порушення її прав. При цьому позовну заяву було подано 29 листопада 2023 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду. Суд першої інстанції надто формально підійшов до оцінки питання дотримання строку звернення до суду, чим фактично обмежив право позивача на доступ до правосуддя. На підтвердження цієї позиції апелянт послався на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», в яких ЄСПЛ вказував, що надмірно суворе тлумачення процесуальних норм може призвести до порушення права особи на доступ до суду. Крім того, в апеляційній скарзі наведено правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20, відповідно до яких питання поважності причин пропуску строку звернення до суду повинно оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи, поведінки особи та моменту, коли їй фактично стало відомо про порушення її прав. Також апелянт послався на постанову Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/7430/17, зазначаючи, що факт порушення права не завжди пов`язується виключно з датою прийняття рішення суб`єктом владних повноважень.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у м. Києві просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін ухвалу Київського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду. Позивач оскаржує відмову висловлену в листі ГУ ДПС у м. Києві від 05 травня 2020 року № 19717/ФОП/26-15-33-17-24, при цьому сама ФОП ОСОБА_1 04 травня 2020 року подала заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, а тому повинна була проявити належну обачність та цікавитися результатами її розгляду. Той факт, що позивач почав вчиняти активні дії щодо з`ясування обставин лише через понад три роки після подання відповідної заяви, свідчить про недобросовісне ставлення до реалізації свого права на судовий захист. Також ГУ ДПС у м. Києві вказує, що оскаржуваний лист був належним чином направлений позивачу рекомендованою кореспонденцією за податковою адресою: місто Київ, вулиця Академіка Туполєва, будинок 16, корпус Г, що підтверджується списком згрупованих відправлень, повідомленням про вручення та довідкою про причини повернення поштового відправлення. Відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані платнику податків рекомендованим листом за його податковою адресою, незалежно від фактичного отримання такого листа адресатом. Відповідач послався на положення Податкового кодексу України та практику Верховного Суду, відповідно до яких добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції за своєю податковою адресою та не може посилатися на негативні наслідки власної бездіяльності. Наведено правові висновки Верховного Суду про те, що направлення документа рекомендованим листом за податковою адресою є достатнім для визнання його належно врученим, навіть якщо поштове відправлення було повернуто у зв`язку із закінченням строку зберігання чи відсутністю адресата.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Надаючи правову оцінку наявності підстав для повернення позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист (частина перша статті 5 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Спірним в даній правовій ситуації є питання пропуску строку звернення до суду та поважність причин такого пропуску.
За приписами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
На підставі частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частинами першою-третьою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до приписів статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Так, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем подано позов після спливу встановленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки оскаржуване рішення контролюючого органу датоване 05 травня 2020 року, тоді як із позовною заявою позивач звернувся лише 29 листопада 2023 року. При цьому суд зазначив, що позивачем не подано ані окремої заяви про поновлення строку звернення до суду, ані відповідного клопотання у змісті позовної заяви із наведенням поважних причин пропуску такого строку та доказів на їх підтвердження, що є недоліком позовної заяви та підставою для залишення її без руху.
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначено, що копію оскаржуваного рішення ГУ ДПС у м. Києві від 05 травня 2020 року № 19717/ФОП/26-15-33-17-24 позивач фактично отримав лише 08 листопада 2023 року у відповідь на адвокатський запит, а тому саме з цього моменту йому стало відомо про порушення своїх прав. У зв`язку із цим представник позивача вважав, що строк звернення до суду не пропущено, а у випадку визнання його пропущеним - підлягає поновленню з огляду на поважність причин такого пропуску.
Визнавши причини пропуску строку на звернення до суду неповажними, суд повернув позовну заяву.
Зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду вбачається, що позивач фактично пов`язує початок перебігу строку звернення до суду виключно з моментом отримання копії оскаржуваного рішення у відповідь на адвокатський запит у листопаді 2023 року. Водночас наведені доводи самі по собі не спростовують того факту, що позивач ще у 2020 році був обізнаний про подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування та, діючи добросовісно і розумно, повинен був цікавитися результатами її розгляду у розумний строк. При цьому підприємець ОСОБА_1 усвідомлювала, що за заявою від 04 травня 2020 року її не зареєстровано платником єдиного податку 3-ї групи без реєстрації платником податку на додану вартість.
Матеріалами справи підтверджується, що лист ГУ ДПС у м. Києві від 05 травня 2020 року № 19717/ФОП/26-15-33-17-24 був направлений позивачу рекомендованою кореспонденцією за його податковою адресою, зазначеною у відповідній заяві, а тому саме лише посилання апелянта на фактичне неотримання такого листа не може свідчити про наявність об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими платнику податків, якщо вони надіслані рекомендованим листом за податковою адресою платника податків або особисто вручені йому чи його представникові. Отже, обов`язок забезпечити можливість отримання кореспонденції за податковою адресою покладається саме на платника податків.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 804/575/17, від 02 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 804/3113/16 та від 21 травня 2020 року у справі № 826/16249/18, в яких зазначено, що направлення контролюючим органом документа рекомендованим листом за належною податковою адресою є достатнім для визнання такого документа належним чином врученим, а негативні наслідки неотримання поштової кореспонденції не можуть покладатися на суб`єкта владних повноважень. При цьому добросовісний платник податків повинен вживати заходів щодо контролю за надходженням кореспонденції та своєчасного з`ясування результатів розгляду поданих ним заяв.
Колегія суддів звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивними, непереборними та не залежать від волевиявлення особи, а також підтверджені належними і допустимими доказами. Натомість у цій справі позивачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про існування реальних перешкод для своєчасного з`ясування результатів розгляду поданої ним заяви чи звернення до суду протягом встановленого законом строку.
Сам по собі факт звернення представника позивача із адвокатським запитом через понад три роки після виникнення спірних правовідносин не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, а лише підтверджує пасивну поведінку позивача щодо реалізації свого права на судовий захист.
Посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені правові висновки підлягають застосуванню з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, тоді як у даному випадку позивачка протягом тривалого часу не вчиняла жодних дій, спрямованих на з`ясування результатів розгляду поданої заяви чи захист своїх прав, хоч розуміла, що її заяву від 04 травня 2020 року не задоволено.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував положення статей 122, 123 та 169 КАС України, обґрунтовано визнав наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду неповажними та правомірно повернув позовну заяву.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Марцинковського Леоніда Васильовича, подану в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Штульман І.В.