ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7335/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обмеження виплати пенсії позивачу максимальним розміром та застосування коефіцієнтів пониження, установлених постановою КМУ від 30.12.2025 року №1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» при перерахунку пенсії відповідно до Постанови КМУ від 25.02.2026 року №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році»;
- зобов?язати відповідача провести з 01.03.2026 року нарахування та виплату позивачу без застосування коефіцієнтів пониження, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 року №1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», з урахуванням індексації встановленої постановою КМУ від 25.02.2026 року №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
Посилається на те, що з 30.07.2010 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ). Вказав, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №380/10463/25, яке набрало законної сили 24.11.2025, на відповідача покладено обов`язок здійснити з 01.03.2025 перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209. На виконання згаданого рішення суду відповідач провів перерахунок пенсії, внаслідок чого розмір пенсії позивача станом на 01.01.2026 обчислено у сумі 26812,49 грн. Однак з 01.01.2026 відповідач провів перерахунок пенсії із застосуванням понижуючих коефіцієнтів, передбачених Постановою №1778, у результаті чого розмір пенсії до виплати зменшено до 26381,25 грн. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 з 01.03.2026 відповідач провів індексацію пенсії, після чого загальний розмір нарахованої позивачу пенсії з урахуванням індексації склав 29407,49 грн, проте фактично виплачується пенсія у сумі 26381,25 грн. Вважає, що дії відповідача щодо обмеження виплати пенсії максимальним розміром та застосування понижуючих коефіцієнтів порушують його право на належне пенсійне забезпечення, не відповідають Конституції України та спеціальному законодавству. Просить позов задовольнити.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти позову. Посилається на те, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначено Законом №2262-ХІІ. Вказав, що на виконання ст.30 Закону України від 03.12.2025 №4695-ІХ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №1778, якою визначено порядок виплати пенсій у 2026 році в умовах воєнного стану із застосуванням коефіцієнтів до частин пенсій, що перевищують 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Зазначив, що розмір пенсії позивача перевищує вказану межу, тому виплата здійснюється із застосуванням відповідних коефіцієнтів. Крім того, вказав, що на виконання Постанови №236 з 01.03.2026 нараховано індексацію, розмір якої не може перевищувати 2595,00 грн; виплата пенсії здійснюється у встановленому законодавством порядку. Вважає дії правомірними та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою судді від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
Позивач з 30.07.2010 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугою років відповідно до Закону №2262-ХІІ. Також позивач має посвідчення ветерана органів внутрішніх справ серії НОМЕР_1 від 27.08.2010.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №380/10463/25, яке набрало законної сили 24.11.2025 після перегляду в апеляційному порядку, на відповідача покладено обов`язок здійснити позивачу нарахування та виплату пенсії з 01.01.2025 без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
Згідно з протоколом про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 01.01.2026, підсумок пенсії позивача з надбавками становить 26812,49 грн (з урахуванням індексацій базового ОСНП за 2022-2025 роки та щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713); з урахуванням пониження суми згідно з Постановою №1778 розмір пенсії до виплати становить 26381,25 грн (без пониження в діапазоні до 10 прожиткових мінімумів – 25950,00 грн; з застосуванням коефіцієнта 0,5 у діапазоні від 10 до 11 прожиткових мінімумів – 431,25 грн).
Згідно з протоколом про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 01.03.2026, підсумок пенсії позивача з надбавками з урахуванням індексації базового ОСНП 2026 у розмірі 2595,00 грн становить 29407,49 грн; з урахуванням обмеження максимальним розміром пенсії – 26812,49 грн; з урахуванням пониження суми згідно з Постановою №1778 розмір пенсії до виплати становить 26381,25 грн.
Уважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження виплати пенсії максимальним розміром та застосування коефіцієнтів пониження, установлених постановою КМУ від 30.12.2025 року №1778, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом.
В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (п.6 ч.1 ст.92 Конституції України).
Спеціальні умови, норми і порядок пенсійного забезпечення за особливостями спеціального статусу громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, визначені цим Законом, який спрямований на реалізацію конституційного права цих осіб на державне пенсійне забезпечення та встановлення єдності умов і норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян.
Частинами першою та третьою ст.11 Закону №2262-ХІІ встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону №1058-IV.
У даній справі мали місце наступні обставини (якщо їх узагальнити): відповідач при нарахуванні та виплаті пенсії позивача з 01.01.2026 застосував до її розміру понижуючі коефіцієнти, передбачені Постановою №1778, у результаті чого замість обчисленої суми 26812,49 грн позивачу виплачується 26381,25 грн. З 01.03.2026 на виконання Постанови №236 відповідач провів індексацію пенсії, унаслідок чого підсумок пенсії з надбавками склав 29407,49 грн, проте у виплатних відомостях відповідач застосував обмеження пенсії максимальним розміром (26812,49 грн) та понижуючі коефіцієнти за Постановою №1778, виплачуючи позивачу пенсію у сумі 26381,25 грн.
Перевіряючи оскаржувані дії відповідача на предмет відповідності критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, суд керується наступним.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-ХІІ (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність), вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі – Закон №3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Зазначеним Законом №3668-VI внесено зміни до ст.43 Закону №2262-ХІІ, а саме ч.7 цієї статті викладено в редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ; зазначені положення втратили чинність із дня ухвалення цього рішення, тобто 20.12.2016.
Водночас положення ч.1 ст.2 Закону №3668-VI у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ, які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ та є однопредметними правовими нормами, змін не зазнали. Конституційний Суд України у рішенні від 12.10.2022 №7-р(II)/2022 у справі №3-102/2021 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи ст.2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон №2262-ХІІ, в тій частині, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року. Зазначені приписи втратили чинність через шість місяців із дня ухвалення цього рішення, тобто 12.04.2023.
Таким чином, з 12.04.2023 в законодавстві України відсутня норма, яка обмежувала б максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ. Отже, на момент проведення відповідачем перерахунку пенсії позивача (з 01.03.2026 року) правові підстави для застосування будь-яких обмежень максимального розміру пенсій, призначених за Законом №2262-ХІІ, були відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.04.2025 у справі №380/8998/24.
Як вбачається з протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 01.03.2026, відповідач застосував обмеження максимальним розміром (26812,49 грн), внаслідок чого нарахована індексація, передбачена Постановою №236, не включена у повному обсязі до суми, що підлягала виплаті.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин нормами Закону №2262-ХІІ не передбачено будь-яких обмежень максимального розміру пенсій, призначених відповідно до цього закону, дії відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром є протиправними.
Щодо протиправності застосування до розміру пенсії позивача понижуючих коефіцієнтів, встановлених Постановою №1778, суд зазначає таке.
Статтею 30 Закону України від 03.12.2025 №4695-ІХ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» (далі – Закон №4695-ІХ) установлено, що у 2026 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону №2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання ст.30 Закону №4695-ІХ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.12.2025 №1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» (далі – Постанова №1778).
Пунктом 1 Постанови №1778 встановлено коефіцієнти зменшення до відповідних частин пенсійних виплат, що перевищують 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність: до частини пенсії, що перевищує 10 та не перевищує 11 прожиткових мінімумів – 0,5; що перевищує 11 та не перевищує 13 прожиткових мінімумів – 0,4; що перевищує 13 та не перевищує 17 прожиткових мінімумів – 0,3; що перевищує 17 та не перевищує 21 прожиткового мінімуму – 0,2; що перевищує 21 прожиткового мінімуму – 0,1.
Водночас ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ встановлює, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, положеннями ст.30 Закону №4695-ІХ та Постанови №1778 запроваджено тимчасове застосування коефіцієнтів зменшення пенсій для осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, що фактично є іншим (додатковим) регулюванням відносин у сфері пенсійного забезпечення, відмінним від встановленого Законом №2262-ХІІ, і не узгоджується з приписами ч.3 ст.1-1 цього Закону, який є спеціальним у регулюванні вказаних правовідносин.
У рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 та від 22.05.2008 №10-рп/2008 Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. В абз.3 п.4 мотивувальної частини рішення від 28.08.2020 №10-р/2020 Конституційний Суд України вкотре наголосив, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст.6, ч.2 ст.19, ст.130 Конституції України.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що між нормами Закону №4695-ІХ (закон загального характеру) та Закону №2262-ХІІ (спеціальний закон) існує колізія, яка підлягає вирішенню із застосуванням загального принципу права «спеціальний закон скасовує дію загального закону». Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Конституція України не надає закону про Державний бюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. За таким правовим підходом, при конкуренції норм підлягають застосуванню норми спеціального закону – Закону №2262-ХІІ, а положення Закону №4695-ІХ – лише як загальні норми, що не можуть змінювати гарантії, встановлені спеціальним законом.
Надаючи правову оцінку аналогічним спірним правовідносинам, які стосувалися застосування понижуючих коефіцієнтів при нарахуванні та виплаті пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ, Верховний Суд у постанові від 11.09.2025 у справі №120/1081/25 дійшов висновку, що застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, положень ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», якими передбачено виплату таких пенсій із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене ст.46 Конституції України.
Висновки Верховного Суду, викладені у вказаній постанові, є релевантними для обставин справи, що розглядається, оскільки правове регулювання, запроваджене ст.30 Закону №4695-ІХ та Постановою №1778, за змістом є тотожним до правового регулювання, передбаченого ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що відповідач зобов`язаний виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених ст.30 Закону №4695-ІХ та Постановою №1778.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що Постанова №1778 є чинним нормативно-правовим актом, обов`язковим до виконання, а діяльність органів Пенсійного фонду України здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання. Згідно з ч.4 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта правовому акту, який має вищу юридичну силу, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Конституція України не надає закону про Державний бюджет вищої юридичної сили порівняно з іншими законами; норми спеціального Закону №2262-ХІІ підлягають застосуванню у пріоритетному порядку, а положення підзаконних нормативно-правових актів, які запроваджують відмінне (додаткове) регулювання у сфері пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, до спірних правовідносин не застосовуються.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо обмеження виплати пенсії максимальним розміром та застосування понижуючих коефіцієнтів, установлених Постановою №1778, при перерахунку пенсії відповідно до Постанови №236, а також про зобов`язання відповідача провести з 01.03.2026 нарахування та виплату позивачу пенсії без застосування коефіцієнтів пониження, установлених Постановою №1778, без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням індексації, встановленої Постановою №236, то, як встановлено судом та й не заперечується самим позивачем, така індексація нарахована останньому, проте розмір пенсії, що підлягає до виплати, обмежено максимальним. Тобто нарахування індексації пенсії позивача у спірних правовідносинах проведено, однак її виплату не здійснено (через протиправне обмеження розміру пенсії).
Відтак, вказана вимога є безпідставною та не підлягає задоволенню.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 КАС України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та застосування коефіцієнтів пониження, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 №1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», при перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) провести з 01.03.2026 нарахування та виплату ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсії без застосування коефіцієнтів пониження, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 №1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.